Провадження № 2-др/537/11/24
Справа № 537/1177/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді Маханькова О.В.,
за участі секретаря судового засідання Поколоти О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області за відсутності учасників справи, заяву представника позивача адвоката Браташа Юрія Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
12.04.2024 від представника відповідача адвоката Ярмоловича О.Є. надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до вимог якого представник відповідача просить суд відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат, за винятком суми сплаченого позивачем судового збору, який з урахуванням визнання відповідачем позову, підлягає розподілу відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України.
Заперечення мотивовані тим, що Позовна заява про розірвання шлюбу від 12.03.2024 не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Представником позивача через підсистему "Електронний суд" подано документ "УТОЧНЕНА ПОЗОВНА ЗАЯВА про розірвання шлюбу" від 22.03.2024. Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Таким чином, "УТОЧНЕНА ПОЗОВНА ЗАЯВА про розірвання шлюбу" від 22.03.2024 не підлягає прийняттю (долученню) до розгляду у справі №537/1177/24. Враховуючи, що позовна заява від 12.03.2024 не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, на підставі ч. 2 ст. 134 ЦПК України, прошу відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат, за винятком суми сплаченого позивачем судового збору, який з урахуванням визнання відповідачем позову, підлягає розподілу відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2024 позовну заяву представника позивача адвоката Браташа Юрія Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 29.07.1989 у Первомайському РАЦС, про що зроблено актовий запис №329, між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу за позивачем залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1-2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог до позовної заяви, зазначених у ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При зверненні до суду представник позивача у позовній заяві зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. із застосуванням коефіцієнта 0,7 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. В позовній заяві відсутній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу. Проте у своїй заяві на ухвалення додаткового рішення представник позивача посилається на зазначений в уточненій позовній заяві від 22.03.2024 орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, що становить загальну суму 10000,00 грн. та вказує, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть подані позивачем до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Отже, суд має вирішувати питання про розподіл судових витрат, у разі, якщо особа відповідно до ст. 134 ЦПК України подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 грудня 2023 року у справі № 569/20104/21.

Враховуючи, що позивач у першій заяві по суті, а саме у позовній заяві від 13.03.2024 не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати, окрім сплати судового збору.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову; - збільшення або зменшення розміру позовних вимог; - об`єднання позовних вимог; - зміну предмета або підстав позову. На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/3360/17.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачА на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., а тому відмовляє представнику позивача адвокату Браташу Ю.П. у задоволенні заяви в частині про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахування вище вказанано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України.

З урахуванням вище викладеного, за наявності заперечення відповідача проти стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також враховуючи конкретні обставини справи, яка є справою незначної складності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволенню заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача адвоката Браташа Юрія Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 484 гривні 48 копійок.

Повернути з Державного бюджету України позивачу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 484 гривні 48 копійок, згідно квитанції про сплату № 3322-2597-0283-7622 від 12.03.2024.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Маханьков О.В.