ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024року

м. Київ

справа № 757/18451/18

провадження № 61-2098св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року в складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в складі колегії суддів: Головачова Я. В., Вербової І. М., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь:

грошові кошти у розмірі 426 721, 50 грн (штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за договором від 04 серпня 2011 року № SAMDN5727;

грошові кошти у розмірі 426 721, 50 грн (штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за договором від 04 серпня 2011 року № SAMDN5587;

грошові кошти у розмірі 426 721, 50 грн (штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за договором від 27 січня 2011 року № SAMDN6570.

На обґрунтування вимог зазначав, що 04 серпня 2011 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір № SAMDN5727, за умовами якого вніс на депозитний рахунок 1 500,00 доларів США.

Також 04 серпня 2011 року сторони уклали депозитний договір № SAMDN5587 (сума вкладу 1 500,00 доларів США), а 27 січня 2011 року - депозитний договір № SAMDN6570 (сума вкладу 1 809,28 доларів США).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року у справі № 754/4043/15-ц стягнуто з банку на його користь суму вкладу за цими договорами та нараховані відсотки.

Посилаючись на те, що вказане судове рішення було виконано відповідачем лише 09 лютого 2018 року, просив стягнути з відповідача пеню за кожен день прострочення зобов`язання на підставі частини п`ятої статі 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 12 квітня 2017 року по 12 квітня 2018 року.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів:

за договором № SAMDN5727 сума в розмірі 5 340, 76 грн;

за договором № SAMDN5587 сума в розмірі 5 340, 76 грн;

за договором № SAMDN6570 сума в розмірі 5 419, 73 грн.

Стягнуто на користь держави з ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 992, 40 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем судового рішення про стягнення коштів за депозитним вкладом позивач має право на стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 12 квітня 2017 року по день повернення коштів - 08 лютого 2018 року. Оскільки розмір неустойки значно перевищує збитки, вона підлягає зменшенню до розміру нарахованих відсотків за банківськими вкладами на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості у вигляді пені у розмірі трьох процентів за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів № SAMDN5587 у розмірі 5 340, 76 грн, № SAMDN6570 у розмірі 5 419, 73 грн скасовано.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання за депозитним договором № SAMDN5727 від 04 серпня 2011 року.

У січні 2019 року, тобто через 9 місяців, позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача пеню внаслідок прострочення виконання зобов`язання ще за двома депозитними договорами - № SAMDN5587 від 04 серпня 2011 року та № SAMDN6570 від 27 січня 2011 року.

Заява про збільшення позовних вимог фактично є окремим позовом з іншими предметом та підставами, що виключало можливість прийняття до розгляду судом першої інстанції поданої позивачем заяви і її необхідно було повернути.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з банку пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договорами банківських вкладів № SAMDN5587 та № SAMDN6570 слід відмовити.

Банк несвоєчасно повернув позивачу грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN5727 від 04 серпня 2011 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і правомірно зменшив її розмір на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року і постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61- 7157св20), від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), від 08 грудня 2021 року в справі № 757/26746/17 (провадження № 61-2733св20), від 21 грудня 2021 року в справі № 369/7118/18 (провадження № 61-19546св19), від 16 лютого 2022 року в справі № 757/38605/19-ц (провадження № 61-2061св21), від 27 квітня 2022 року в справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Між сторонами відсутні споживчі правовідносини після розірвання договору банківського вкладу, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 у позовній заяві просив нарахувати пеню на суму депозитного вкладу, однак суд здійснив нарахування пені на суму відсотків за депозитним вкладом, тобто вийшов за межі позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.

05 квітня 2023 року справа № 757/18451/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Оскільки позивач копію касаційної скарги не отримував, а його представник вперше отримав її копію 29 січня 2024 року, враховуючи положення статті 127 ЦПК України суд вважає за можливе продовжити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 04 серпня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу № SAMDN5727, відповідно до умов якого вніс грошові кошти в загальній сумі 1 500,00 доларів США під 7,5 % річних.

03 лютого 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про розірвання депозитного договору та повернення коштів разом з нарахованими процентами, яку банк залишив без задоволення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , зокрема 1 980,22 доларів США за договором банківського вкладу від 04 серпня 2011 року № SAMDN5727, з яких сума вкладу - 1 735,30 доларів США, не нараховані проценти з 04 серпня 2013 року по 04 серпня 2014 року - 130,15 доларів США, не нараховані проценти з 04 серпня 2013 року по 04 серпня 2014 року - 44,44 доларів США, не нараховані проценти з 06 лютого 2015 року по 15 жовтня 2015 року - 8 доларів США, три проценти річних за період з 04 серпня 2014 року до 05 лютого 2015 року - 26,53 доларів США, три проценти річних за період з 06 лютого 2015 року по 15 жовтня 2015 року - 35,80 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних за договором від 04 серпня 2011 року № SAMDN5727 за період з 04 серпня 2014 року по 05 лютого 2015 року у розмірі 26,53 доларів США. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за депозитним договором від 04 серпня 2011 року змінено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором депозиту від 04 серпня 2011 року № SAMDN5727 у розмірі 1 953,69 доларів США.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

АТ КБ «ПриватБанк» виконало ці судові рішення 09 лютого 2018 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

Встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до банку з письмовою заявою про розірвання депозитного договору та повернення банківського вкладу 03 лютого 2015 року.

З огляду на наведене, оскільки між сторонами припинилися договірні правовідносини за договором банківського вкладу, на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Таким чином, помилковими є висновки судів про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з порушенням виконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу № SAMDN5727 від 04 серпня 2011 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, судові рішення в оскаржуваній частині скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» пені за договором банківського вкладу № SAMDN5727 на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов