Справа № 545/4757/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Акціонерне товариство «Укрпошта», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

31 січня 2024 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року задоволено клопотання сторони позивача та замінено неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача Акціонерне товариство «Укрпошта» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок № 22, ).

Судом вирішено питання про можливість закриття провадження у справі.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялися про дату, час та місце цього засідання. Клопотань щодо неможливості прибуття у судове засідання учасниками справи не подано. Враховуючи наявність заяв по суті від сторін у справі, суд вважає за можливе вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі у відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи щодо вирішення питання про закриття провадження у справі, суд прийшов до наступного.

Суд установив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди співвідповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах та виконувала трудові обов`язки від імені Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку із чим ухвалою суду від 20.03.2024 здійснено заміну неналежного відповідача фізичної особи на належного відповідача товариство.

Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже Закон надає страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Отже згідно з положень ст. ст. 1175 та 1187 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 16 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки спірні правовідносини виникли між двома суб`єктами господарювання, а відтак даний спір необхідно вирішувати за правилами іншого виду судочинства (господарського).

Враховуючи наведене вище та встановлені обставини з цього питання, суд прийшов до переконання про те, що наявні підстави для закриття провадження у справі, адже така не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому необхідно закрити провадження по ній у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК Україна.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу його право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст.255 ч. 1 п. 1, 256, 258-261, 353, 354, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Акціонерне товариство «Укрпошта», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана суддею, що вважається днем її проголошення, 10 квітня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець