провадження у справі № 2/0285/506/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.

за участю секретаря Голяки Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Звягель цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Житомирської обласної прокуратури про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить зняти арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.11.2014 року Богунським районним судом м. Житомира його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю. Однак, 23.05.2019 року, ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду вирок суду першої інстанції було змінено. Його було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк. Додаткове покарання у виді конфіскації майна виключено з вироку. Однак, арешт майна, у тому числі 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження не виключено. При намаганні подарувати свою частку квартири своїй неповнолітній донці нотаріусом було відмовлено у нотаріальній дії. У зв`язку із цим позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 18.11.2014 року Богунським районним судом м. Житомира його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

23.05.2019 року, ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду вирок суду першої інстанції було змінено. Його було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк. Додаткове покарання у виді конфіскації майна виключено з вироку (а.с. 14-15).

29.11.2023 року Звягельський ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі ухвали Верховного Суду від 23.05.2019 року припинив обтяження та зняв арешт із майна ОСОБА_1 .

Однак, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що арешт на вказану частину квартири, яка належить на праві власності позивачу, 02.08.2012 року накладено постановою слідчого прокуратури Житомирської області під час досудового слідства, який на разі не знятий.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на викладені обставини вважаю, що позовні вимоги зняття арешту з майна ОСОБА_1 , у тому числі з 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Житомирської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформацію про арешт майна, оскільки позивач не надав докази про відмову йому у цій дії після винесення цього рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Житомирської обласної прокуратури про зняття арешту з майна -задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений 02.08.2012 року постановою слідчого прокуратури Житомирської області під час досудового слідства на все нерухоме майно ОСОБА_1 , зокрема 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог щодо зобов`язання Житомирської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформацію про арешт майна ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання судового рішення.

Головуючий: О.М. Коцюба