УХВАЛА

16 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 756/3492/23

провадження № 61-2385ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування), про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, надати суду нову редакцію касаційної скарги, у якій зазначити передбачені підстави касаційного оскарження судових рішень, а також надіслати суду копії нової редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників.

На виконання ухвали Верховного Суду заявник надіслав нову редакцію касаційної скарги та її копії для всіх учасників справи.

У новій редакції касаційної скарги заявник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та суд не надав належної оцінки доказам, які подав позивач.

Верховний Суд звертає увагу, що зі змісту пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України випливає, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року, справа № 522/22473/15-ц, провадження № 12-13гс22).

Враховуючи зміст нової редакції касаційної скарги, заявнику не зазначив норми права щодо якої необхідно сформувати висновок Верховного Суду, зміст правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та не обґрунтував необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також не вказав, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, не обґрунтував необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується Конституцією України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.

Таким чином, ОСОБА_1 не усунув недоліків касаційної скарги, оскільки не обґрунтував зазначену ним підставу касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а підстава, передбачена пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (невстановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, то касаційна скарга відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування), про визнання шлюбу недійсним повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник