КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року

справа № 761/3125/23

провадження № 22-ц/824/4506/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Служба Безпеки України, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Волошина В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби Безпеки України (далі по тексту - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд:

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача 1 000 000,0 грн моральної шкоди; витрати на професійну правничу допомогу - 75000,0 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000215 від 12 липня 2019р., за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України. На час подання позову кримінальне провадження перебувало в Дніпровському районному суді м. Києва. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось відповідачем 1, в особі відповідних структурних підрозділів.

16 червня 2020 р. позивача було затримано та поміщено до спеціально відведеного місця для тимчасового тримання (ізолятор тимчасового тримання) Відділу забезпечення досудового слідства СБУ (далі по тексту - ВЗДС СБУ).

19 червня 2020 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На виконання зазначеної ухвали слідчого судді, позивача було поміщено до ВЗДС СБУ, де він перебував з 19 червня по 20 серпня 2020р.

Позивач вважає, що його перебування у ВЗДС СБУ у зазначений період часу, було наслідком протиправних дій органу досудового розслідування - відповідача 1, який здійснив його неправомірне утримання в ВЗДС СБУ, чим завдав позивачу моральної шкоди, яку він оцінює в 1000000,0 грн. та просить стягнути її з відповідача. На думку позивача, ВЗДС СБУ не є місцем попереднього ув`язнення, в силу вимог закону. В обґрунтування моральної шкоди зазначає, що режим утримання під вартою у ВЗДС СБУ значно відрізняється від аналогічного режиму перебування у «звичайному» слідчому ізоляторі, оскільки позбавляє особу певних, визначених Конституцією прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року позов залишено без задоволення.

Вподаній апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що з 19.06.2020 року по 20.08.2020 року позивача було поміщено до Відділу забезпечення досудового слідства Служби Безпеки України - структурного підрозділу СБУ, який виконує функції ізолятора тимчасового тримання. Після чого позивача було поміщено до ДУ «Київський слідчий ізолятор». Зазначає, що утримування у ВЗДС СБУ здійснено всупереч вимогам ЗУ «Про попереднє ув`язнення», оскільки місцем тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є ДУ «Київський слідчий ізолятор» Вказує, що режим тримання осіб під вартою у ВЗДС СБУ є значно жорсткішим, та призначене для перебування строком не більше 10 днів, в той час як скаржник провів там більше 2 місяців.

Посилається на відсутність постанови слідчого судді щодо утримання під вартою у ВЗДС СБУ.

В судовому засіданні представник СБУ проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020р., позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На виконання зазначеної ухвали слідчого судді, а також відповідно до постанови старшого слідчого Слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області про визначення місця тримання під вартою, позивача було поміщено до ВЗДС СБУ, де він перебував з 19 червня по 20 серпня 2020р.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що визначення йому місця тримання під вартою саме в ВЗДС СБУ, де він перебував з 19 червня по 20 серпня 2020р., є незаконним, що спричинило йому моральні страждання, пов`язані з позбавленням його певних прав, як фізичної особи.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, позивачем не доведено незаконність дій відповідно органу.

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020р. у справі № 757/24132/20-к, в рамках кримінального провадження №0000215, слідчим суддею розглядалась скарга про незаконне тримання підозрюваного у відділі забезпечення досудового розслідування Служби Безпеки України Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2020р. у справі № 757/29266/20-к у задоволенні скарги адвоката щодо зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000215 забезпечити дотримання прав підозрюваного, який тримається під вартою у Відділі забезпечення досудового розслідування СБУ, шляхом переведення його для тримання під вартою до ДУ «Київський слідчий ізолятор», на весь період дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовлено.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача 1, та наявність причинно-наслідкового зв`язку між наслідками і протиправним діянням відповідача 1.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді