Справа № 309/777/24
Провадження № 2/309/173/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Ткач О.О.

за участю секретаря судового засідання Гелетей Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.07.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №315134-КС-004 про надання кредиту? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивачем 20.07.2021 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір, 20.07.2021 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2451, на його номер мобільного телефону, котрий ним було введено. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 20 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 0,867325 процентів за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 на банківську картку. Окрім того, 31.07.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди позивач надав позичальнику додатково кредит в сумі 10000 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1500 грн. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, чим порушено зобов`язання. Станом на 09.01.2024 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 70 583,25 грн., яка складається з 27 744,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39 406,31 грн. - заборгованість за відсотками; 3432,05 грн. - прострочена комісія.

Посилаючись на викладене, просить суд стягнути відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 70 583,25 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Хустського районного суду від 19.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Хустського районного суду від 19.02.2024 задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про рух коштів (випуску) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 20.07.2021 року по 09.01.2024 року включно.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ним ставиться під сумнів відповідність поданих копій оригіналів та достовірність їх як доказів, з врахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність, прийняття рішення на основі паперової копії електронного доказу не відповідає приписам ЦПК України, ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та принципу безпосереднього дослідження доказів судом. Акцентує на численну практику Верховного Суду щодо дослідження та оцінки електронних доказів. Також вказує, що розрахунок позивача є математично хибним, і не відповідає наданим ним же копіям, а позивач навіть якби надав докази укладення договору з додатками та руху коштів, відповідно до ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» не має права вимагати більше ніж передбачено копіями договору з додатками, тобто 58160,07 грн.

Ухвалою Хустського районного суду від 08.03.2024 задоволено клопотання представника відповідача про витребування оригіналів доказів. Витребувано від ТОВ «Бізнес Позика» для огляду в судовому засіданні оригінали наступних електронних документів: договору №315134-КС-004 про надання кредиту від 20.07.2021 року; Паспорта споживчого кредиту; Пропозиції укласти договір (оферта); Прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №315134-КС-004 про надання кредиту від 20.07.2021 року; Додаткової угоди №1 від 31.07.2021; Паспорта споживчого кредиту, що містить всі істотні умови Додаткової угоди №1; Пропозиції укласти додаткову угоду №1 до Договору №315134-КС-004 про надання кредиту від 20.07.2021 року; Прийняття (акцепту) пропозиції укласти Додаткову угоду (оферта) до Договору №315134-КС-004 про надання кредиту від 20.07.2021 року.

18.03.2024 на виконання вимог ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надіслав інформацію про рух коштів (випуску) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 20.07.2021 року по 09.01.2024 року включно (оригінал виписки), а також підтвердження відкриття банківської картки № НОМЕР_1 .

08.04.2024 представник позивача подав додаткові пояснення у справі, які по суті є відповіддю на відзив, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Також 16.04.2024 представник відповідача надав додаткові пояснення, з обґрунтуванням своєї позиції численною практикою Верховного суду по схожих справах макрофінансових організацій по онлайн кредитах; просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

В судове засідання представник позивача не з`явився, позовна заява містить клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту у кредитодавця ТОВ «Бізнес Позика», у якому викладено усі умови кредитування у даній фінансовій установі, і який підписано ОСОБА_1 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором G-0384, направленим на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.87-89).

Також вбачається, що 20.07.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №315134-КС-004 про надання кредиту? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», і який підписано ОСОБА_1 20.07.2021 о 13 год. 11 хв. електронним підписом - одноразовим ідентифікатором G-2451 (а.с.68- 70).

Так, позивачем 20.07.2021 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір, 20.07.2021 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору (а.с.71-77).

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на його номер мобільний телефону, котрий ним було введено.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 20 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом (п.2.1). Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 0,8673500 процентів за кожен день користування кредитом (п.2.4). Дата повернення кредиту 04.01.2022 (п.2.11).

Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував 20.07.2021 позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 на банківську картку відповідача, що підтверджується як платіжним дорученням №299941 від 20.07.2021 (а.с.40).

Окрім того, 31.07.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.78-80).

Так, позивачем 31.07.2021 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Додаткову угоду №1 до договору, 31.07.2021 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додатково угоди (а.с.81- 86).

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на його номер мобільного телефону, котрий ним було введено.

Відповідно до умов додаткової угоди позивач надав позичальнику додатково кредит в сумі 10000 грн (п.2.1). Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1500 грн. (п.5). Та визначено новий графік платежів (п.6.4), відповідно до якого останнім днем погашення кредиту є 04.01.2022.

Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував 31.07.2021 позичальнику грошові кошти в сумі 10 000 на банківську картку відповідача, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.20).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 09.01.2024 року у відповідача виникла заборгованість в сумі в сумі 70 583,25 грн., яка складається з 27 744,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39 406,31 грн. - заборгованість за відсотками; 3432,05 грн. - прострочена комісія (а.с.52-64). Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється, а тому суд бере його до уваги. При цьому суд констатує, що відсотки за користування кредитом позивачем нараховувались виключно в межах строку кредитування - до 04.01.2022.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд констатує, що у даному випадку договір про надання фінансового кредиту та додаткова угода №1 до нього підписані ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 21.07.2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відтак, оскільки договір між сторонами був укладений у електронній формі, у такому договорі сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. на рахунок боржника, а в подальшому ще 10000 грн. згідно умов додаткової угоди, то між сторонами виникли кредитні зобов`язання.

У свою чергу відповідач умови кредитного договору не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 70583,25 грн., яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Тобто пред`явлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 2422,40 грн., сплачений останнім при пред`явленні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 258, 512, 514, 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження 01133, м.Київ, бул. Л.Українки, буд 26, офіс 411, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 70583 ( сімдесят тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок, яка складається з 27 744,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39 406,31 грн. - заборгованість за відсотками; 3432,05 грн. - прострочена комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження 01133, м.Київ, бул. Л.Українки, буд 26, офіс 411, ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2024 року.

Суддя Хустського

районного суду: Ткач О.О.