ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 355/1159/22

провадження № 61-1060св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дузь Юлія Миколаївна, на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

від 13 грудня 2023 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, укладеного між батьками, про сплату аліментів, участі у вихованні та утриманні дітей.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він і відповідачка є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. 03 вересня 2021 року між ними було укладено договір про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М., реєстровий

№ 3824, умовами якого визначено місце проживання дітей з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі зміни місця проживання встановлено обов`язок

ОСОБА_2 повідомити його шляхом направлення листа на зазначену у договорі електронну адресу за три календарні дні. Крім того, у договорі визначені дні, коли він має право безперешкодно спілкуватися з дітьми без присутності матері поза місцем їх проживання, а також узгоджена сума аліментів на утримання дітей у розмірі 5 000,00 грн щомісячно на кожну дитину.

4. Зазначав, що відповідачка порушила умови договору та у квітні 2022 року без його повідомлення, як батька дітей, змінила місце їхнього проживання, виїхавши за межі України. У зв`язку із зазначеним, він позбавлений можливості бачитися з дітьми, обмежуючись спілкуванням по телефону.

5. Крім того, з огляду на зміну його майнового стану та створення ним нової сім`ї, посилався на відсутність можливості сплачувати аліменти у визначеному у договорі розмірі.

6. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: розірвати договір, укладений між ним та ОСОБА_2 , як батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей від 03 вересня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М., про що зроблено запис у реєстрі № 3824; встановити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 2 900,00 грн на кожну.

Стислий виклад позиції відповідачки

7. ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що діяла виключно в інтересах дітей. Підтверджувала те, що у квітні

2022 року вона разом з дітьми виїхала за межі України, але це відбулося вимушено, у зв`язку з повномасштабним вторгненням держави-агресора на територію України, з метою збереження життя та здоров`я дітей. Зосереджувала увагу на тому, що с. Сезенків, у якому вона проживала разом з дітьми (пункт 2 договору), знаходилося на відстані 10 кілометрів від місця бойових дій.

8. Зазначала, що з початку повномасштабного вторгнення держави-агресорау позивача була можливість спілкуватися з дітьми у месенджерах, вона відправляла йому їх фотографії, діти розмовляли з батьком та він мав можливість отримувати необхідну інформацію безпосередньо від них.

9. Щодо неможливості проведення зустрічей батька з дітьми вказувала, що позивач з 13 квітня 2022 року має статус військовослужбовця, а отже виїхати за кордон для зустрічі з дітьми не може, а дітей привозити в Україну для зустрічі з батьком небезпечно.

10. Вважає, що порушення укладеного договору, які були здійснені з її боку, не є істотними, а тому підстави для розірвання договору відсутні.

Основний зміст та мотиви судових рішень суду першої інстанції

11. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22 червня

2023 року провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення розміру аліментів на утримання дітей закрито у зв`язку з відмовою позивача від цієї частини позову.

12. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 22 червня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

13. Розірвано договір, укладений 03 вересня 2021 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М., реєстровий № 3824.

14. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови укладеного між сторонами договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей не виконуються відповідачкою, порушення останньою положень пунктів 3 і 5 договору (не повідомлення батька про адресу місця проживання дітей) є суттєвим, а тому договір про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей підлягає розірванню.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

15. Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

16. Суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції про наявність істотного порушення відповідачкою умов договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, що стало підставою для його розірвання. Зазначено, що тимчасове перевезення відповідачкою дітей за кордон у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, проведенням бойових дій безпосередньо біля місця їхнього проживання, відповідає якнайкращим інтересам дітей, забезпечує їм безпеку і право на життя, а тому не може бути визнано судом як порушення умов договору, укладеного між сторонами. Обраний позивачем спосіб захисту його прав суд вважав неефективним, оскільки він не призведе до відновлення його порушеного права щодо можливості знати місцезнаходження дітей. Крім того, судом враховано поведінку позивача, якому відомо, що діти перебувають у США, він спілкується з ними з використанням відеозв`язку, а тому має можливість дізнатися про їхнє місце перебування. Водночас, між сторонами відсутній спір щодо тимчасового переміщення дітей з постійного місця проживання та повернення їх за попереднім місцем проживання. Крім того відсутні позовні вимоги про зменшення чи збільшення розміру аліментів, визначених договором.

Узагальнені доводи касаційної скарги

17. 18 січня2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дузь Ю. М., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року та залишити в силі рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року.

18. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема положень частини четвертої статті 157 СК України у системному взаємозв`язку із статтями 651, 652, 653 ЦК України (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, щоапеляційний суд некоректно застосував правові висновки Верховного Суду і не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що підставою для звернення до суду з позовом у справі, що переглядається, було не лише неналежне виконання відповідачем умов договору, а й настання істотних обставин, які унеможливили належне виконання ним умов договору.

20. Посилається на те, що місце проживання його дітей було повідомлено відповідачкою йому електронним листом лише після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, тобто з істотним порушенням визначених сторонами умов договору.

21. Зауважує, що наразі істотно змінилося звичне життя дітей, їх місце проживання є значно віддаленим від його, а тому вважає, що наявні правові підстави для розірвання договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей від 03 вересня 2021 року.

22. Наголошує, що він не має наміру повертати дітей до України, з огляду на тривале перебування їх на території іншої держави та проходження відповідної соціалізації за їхнім місцем проживання, неможливість його виїзду за кордон для розгляду справи про повернення дітей, а також недоцільність повернення дітей до країни, в якій триває війна.

23. Зазначає, що він усвідомлює, що єдиними можливими способами його участі у вихованні дітей є спілкування різними засобами зв`язку, однак зазначене не відповідає його очікуванням, які він мав при укладенні спірного договору, оскільки позбавляє його можливості впливати у будь-який спосіб на події, які мають значення для розвитку його дітей. Вважає, що подальше виконання умов договору та, як наслідок, участь у вихованні дітей у передбачений договором спосіб є неможливим.

24. Додатково зауважує про нерелевантність застосованої судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Київського апеляційного суду

від 13 грудня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі

№ 355/1159/22, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

26. 14 березня 2024 року матеріали справи №355/1159/22 надійшли до Верховного Суду.

27. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

28. 14 лютого 2024 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Григораш К. М., через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

29. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно встановив відсутність істотного порушення умов договору, які б давали підстави для його розірвання. Зауважує, що позивачу було відомо про виїзд дітей за кордон та їхнє фактичне місце знаходження. Більш того, він мав постійний прямий контакт з дітьми. Положення пункту 3 договору щодо повідомлення про зміну місця проживання дітей, за умов перебування їх в одному місці на момент початку повномасштабних бойових дій, були виконані нею усно. Вважає, що мета, закладена сторонами у пункті 3 договору, а саме обізнаність позивача про місце проживання його дітей, досягнута, хоч і у спосіб, відмінний від передбаченого у зазначеному пункті.

30. ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Григораш К. М., погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неефективності обраного позивачем способу захисту, з огляду на те, що у випадку задоволення позовних вимог про розірвання договору про сплату аліментів, участі у вихованні та утриманні дітей спір остаточно не вирішується, виникне необхідність звернення до суду з іншими позовними вимогами. Більш того, будуть припинені урегульовані договором зобов`язання щодо визначення місця проживання дітей та сплати аліментів на їх утримання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

32. 03 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М., реєстровий № 3824.

33. Згідно з пунктом 1 договору сторони домовилися врегулювати свої права та обов`язки по утриманню та вихованню малолітніх дітей: дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

34. У пункті 2 договору вказано, що на підставі попередньої згоди сторін діти будуть проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

35. Пунктом 3 договору передбачено, що у разі зміни місця проживання матері та дітей, мати зобов`язана повідомити про таку зміну батька не менш, ніж як за три календарні дні до дати зміни місця проживання шляхом направлення електронного листа, при цьому адреса електронної пошти батька - ІНФОРМАЦІЯ_3

36. Згідно з пунктом 5 договору той з батьків, з ким перебувають діти, зобов`язаний інформувати другого з батьків, на його вимогу, про місцезнаходження дітей, час, коли діти повертаються додому, а також забезпечувати можливість його спілкування з дітьми по телефону (міський та міжміський зв`язок, мобільний зв`язок), інтернету (Skype, соціальні мережі та інше).

37. Договором визначений розмір аліментів: по 5 000 грн на кожну дитину, порядок їх витрачання, контакту батька з дітьми тощо.

Позиція Верховного Суду

38. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

39. Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу

40. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

41. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

42. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

43. Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

44. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

45. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

46. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

47. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

48. Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

49. У розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

50. Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

51. Статтею 109 СК України передбачено, що договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

52. Істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин.

53. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21.

54. Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.

55. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).

56. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

57. Істотність порушення визначається за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться й про випадки, коли одна із сторін не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначених приписів закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 902/364/19).

58. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).

59. Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

60. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

61. У справі, що переглядається у касаційному порядку, між сторонами справи, які є батьками двох малолітніх дітей, було укладено договір про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, положеннями якого сторони встановили місце проживання дітей з матір`ю, порядок участі батька у їх вихованні та спілкування з ними, порядок надання інформації про дітей, сплату аліментів і їх використання, понесення додаткових витрат.

62. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачкою умов укладеного між ними договору, а саме пунктів 3, 5 договору щодо його повідомлення про зміну місця проживання дітей, а також вказував на істотну зміну обставин, у зв`язку із чим вважав, що наявні підстави для його розірвання.

63. Встановивши, що між сторонами справи відсутній спір щодо місця проживання їхніх спільних дітей (позивач не має наміру порушувати питання про зміну їх місця проживання, визначеного договором), водночас йому було відомо про причини та обставини (повномасштабне вторгнення держави-агресора, введення воєнного стану) виїзду малолітніх доньок разом з матір`ю за межі території України, а також про країну місця перебування доньок, він має можливість спілкуватися з дітьми з використанням телефонного та відеозв`язку, суд апеляційної інстанції дійшов загалом правильного висновку про недоведеність вчинення відповідачкою істотного порушення умов договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей щодо завчасного повідомлення позивача про зміну місця проживання шляхом направлення листа на електронну пошту за обставин вимушеної зміни місця проживання дітей у зв`язку з необхідністю забезпечення їх безпеки, та як наслідок відсутність правових підстав для розірвання договору на підставі положень частини другої статті 651 ЦК України.

64. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що не направлення відповідачкою на електронну адресу позивача завчасного повідомлення про зміну місця проживання дітей, за обставин, зумовлених введенням в Україні воєнного стану, та наявності ризику для безпеки малолітніх дітей, не може вважатися істотним порушенням договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей та підставою припинення договірного урегулювання батьками питань фізичної опіки над дітьми, утримання й контакту, без вирішення таких питань в інший спосіб.

65. У цьому аспекті підлягає врахуванню поведінка позивача, який при зверненні до суду з позовом про розірвання договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей просив суд зменшити розмір аліментів з 5 000 грн до 2 900 грн, посилаючись на зміну його майнового стану, зокрема у зв`язку зі створенням ним нової сім`ї. Верховний Суд ураховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач відмовився від вимог про встановлення нового (зменшеного) розміру аліментів на утримання його малолітніх дітей, однак підтримував позов в частині вимог про розірвання усього договору, у тому числі в частині узгодженого сторонами порядку сплати аліментів на утримання дочок, без заявлення нових вимог про встановлення їх розміру в судовому порядку, та без зазначення про бажання сплачувати їх в добровільному порядку.

66. Водночас, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 СК України).

67. Необхідно зазначити, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

68. Справедливість - це одна з основних засад права, вона вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

69. Колегія суддів враховує, що позивач не має можливості з об`єктивних причин здійснювати контакт з дітьми у спосіб, визначений договором від 03 вересня 2021 року. Однак, він має можливість спілкуватися з доньками з використанням телефонного та відеозв`язку тощо. Наявності перешкод у цьому позивачем не доведено.

70. Врахувавши фактичну сімейну ситуацію, відсутність доказів на підтвердження порушення прав позивача на участь у спілкуванні та вихованні його дітей (з урахуванням обставин, що склались у зв`язку з вимушеним тимчасовим виїздом дітей за кордон), необхідності забезпечення безпеки малолітніх дітей, їх права на контакт і утримання, з огляду на відсутність істотних порушень умов договору з боку матері, а також принцип забезпечення якнайкращих інтересів дітей, переваги інтересів дітей над інтересами батьків, суд апеляційної інстанцій дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

71. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

72. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

73. Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

74. Колегія суддів зауважує, що Верховним Судом було викладено відповідний правовий висновок у справі про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей у зв`язку з істотним порушенням його умов (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21).

75. Висновки суду апеляційної інстанції, викладені у оскаржуваній постанові, не суперечать зазначеному правовому висновку Верховного Суду.

76. Посилання касаційної скарги на нерелевантність застосованої судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, урахував поведінку сторін, критерії розумності, добросовісності та справедливості, забезпечення найкращих інтересів дітей.

77. Зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

78. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

79. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

80. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

81. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дузь Ю. М., що стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення апеляційного суду.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дузь Юлія Миколаївна, залишити без задоволення.

2. ПостановуКиївського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович