18 квітня 2024 року м. Мукачево Справа № 303/2443/24
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Чухайло К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2
до відповідачів (1) ОСОБА_3 ;
(2) ОСОБА_4 ;
(3) ОСОБА_5
про визначення часток у праві спільній сумісній власності на квартиру та визнання права власності за набувальною давністю на частку квартири,
ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення часток у праві спільній сумісній власності на квартиру та визнання права власності за набувальною давністю на частку квартири АДРЕСА_1 (надалі Квартира).
Позивач посилається на те, що Квартира належала на праві сумісної власності подружжю: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , а також їх дітям - ОСОБА_6 (яка змінила прізвище на ОСОБА_7 ) та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради народних депутатів 13.06.1994 року, на підставі рішенням від 08.06.1994 року №136.
Після розірвання шлюбу у 1998 році між подружжям Турчані було досягнуто домовленість, про те, що позивачу перейде частка у праві власності на Квартиру, яка належить ОСОБА_3 , а тому позивач з того часу вважає себе власником належної відповідачу (1) частки та відкрито і безперервно володіє нею. Натомість ОСОБА_3 , з власної ініціативи знявся 15.11.2003 року з реєстраційного обліку за адресою Квартири та не проявляв до цього нерухомого майна жодного інтересу.
Між співвласниками не було досягнуто домовленості відносно розміру часток у праві власності на спірну Квартиру, однак виходячи з принципу рівності часток у спільному майні відповідачу (1) фактично належала 1/4 частки у Квартирі відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», саме тому позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на частки у праві власності на Квартиру.
Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують та простять їх задоволити.
Відповідачі відзиву на позов не подали, натомість надіслали до суду спільну заяву в якій повідомили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення, розгляд справи просять провести за їх відсутності.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 7-15), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі та є батьками відповідача (2) та (3).
Згідно з даними свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994 року, Квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відповідно до рішення Мукачівського міськвиконкому №136 від 08.06.1994 року.
Право приватної спільної сумісної власності на Квартиру за позивачем та відповідачами було зареєстровано, що підтверджується витягом: 2360588 від 19.12.2003 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 369339131 від 11.03.2024 (а.с. 17-19).
Відповідач (2) змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.05.2009 року).
Позивачем укладено ряд договорів, що стосуються надання послуг енергопостачання, водопостачання, утримання прибудинкових територій, які підтверджують, що позивач користується Квартирою та бере участь в утриманні цього нерухомого майна (а.с. 21-23).
Відповідно до частини другої ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).
Відповідно до частин першої та другої статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.
Згідно з частинами першою та другою статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
У відповідності до приписів частини четвертої ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
У ситуації, що склалася по справі позовні вимоги ОСОБА_1 визнані відповідачами безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.
За таких обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 206, 263-265, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
1. Позов ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 - задоволити.
2. Визначити, що частки у праві спільної сумісної власності кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є рівними та становлять по 1/4 частки.
3. Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .
4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2
Відповідачі: (1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ;
(2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ;
(3) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .
Суддя В.В. Кость