Справа № 645/7215/23
Провадження № 2/645/630/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання - Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Іваницьких Ю.В., звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживачів та просила суд:

- стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму грошей за продукцію у розмірі 1650, 00 грн. та неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей за період з 26.11.2023 року по 15.12.2023 року в сумі 330, 0 грн, а всього в загальній сумі 1980, 00 грн;

- стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000, 0 грн;

- стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram з метою замовлення жіночої сумки чорного кольору вартістю 1650,00 грн, також замовила шапку вартістю 560,00 грн. Відповідно до повідомлення інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» кошти за товари (сумка та шапка) необхідно було сплатити на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 на реквізити: РНОКПП НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 . 16.10.2023 року позивач на повідомлені реквізити, з карткового рахунку ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_4 ) здійснила попередню повну оплату вартості сумки та шапки, у загальному розмірі 2210, 0 грн., що підтверджується квитанцією Приватбанку від 16.10.2023 року No9321-0854-3269-2836, де в призначені платежу зазначено « ОСОБА_1 ». Вищевказане оформлення замовлення підтверджується скриншотами переписки позивача з інтернет-магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Instagram від 16.10.2023 року. 23.10.2023 року позивачка отримала товар від відправника - ФОП ОСОБА_4 у відділені Нової пошти № 66 , розташованому в м. Харкові по вул. Туркестанська, 4 , (чек № 1 від 20.10.2023 року, що підтверджує оплату сумки). 25.10.2023 року, тобто на другий день після отримання сумки, у позивача виникли проблеми з її експлуатацією, а саме відпала застібка на сумці, що унеможливило належним чином здійснювати закриття сумки. Застібка на сумці є у вигляді магнітної кнопки, яка складається з двох магнітних частин, що автоматично притягуються одна до одної, забезпечуючи безпечне і надійне закриття сумки. Проте, у ситуації позивача одна з магнітних частин кнопки відпала, оскільки ї кріплення не були належним чином зафіксованим із середини до матеріалу сумки, що підтверджується відеозаписом № 1 доданим до позову. Позивач звернулася в соціальній мережі Instagram до профілю «ІНФОРМАЦІЯ_3» для того щоб дізнатися про те чи можливий ремонт сумки, де позивачу повідомили, що магніт на сумці встановлюється на зовнішню частину і має кріплення, що загинаються зсередини під підкладкою та для того щоб здійснити ремонт треба розбирати (розшивати) матеріали сумки. Крім того, особа, яка з профілю «ІНФОРМАЦІЯ_3» вела переписку з позивачем повідомила, що саме магнітна кнопка на сумці є бракованою. Зазначене підтверджується скриншотами переписки з «ІНФОРМАЦІЯ_3». 25.10.2023 р. позивач звернулася до інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram з повідомленням продавця про виявлений недолік та просила повернути товар, оскільки експлуатація сумки не була можливою. Однак, інтернет-магазин зазначив, що може здійснити лише ремонт, який разом з відправкою відремонтованого товару буде за рахунок виробництва, а також зазначив, що вживана річ обміну/поверненню не підлягає. 26.10.2023 року позивач повернула товар шляхом здійснення його відправки на відділення Нової пошти № 34 розташованій у м. Рівне по вул. Міцкевича, 2 на ім?я отримувача - ФОП ОСОБА_4 та просила інтернет-магазин переглянути її питання щодо повернення товару. 31.10.2023 року інтернет-магазин отримавши сумку від позивача, що підтверджується скриншотом з мобільного додатку компанії «Нова пошта» з сторінки «інформація про посилку» про отримання сумки 31.10.2023 р., відмовився повертати позивачу сплачені за неї кошти у розмірі 1 650, 00 грн., зазначивши, що на товарі видно сліди використання, а тому можливим є лише ремонт товару, при цьому його доставка на фабрику (місце ремонту) і до позивача буде за рахунок позивача. Однак, ще напередодні, а саме 25.10.2023 року інтернет-магазин зазначав, що відправка відремонтованого товару, як і сам ремонт буде за рахунок виробництва, а не за рахунок позивача. Отже, 31.10.2023 р. внаслідок категоричної відмови продавця повертати товар, позивач погодилась на ремонт товару. Однак, умовою проведення ремонту сумки, інтернет-магазин зазначив здійснення позивачем за власний рахунок відшкодування поштових витрат на пересилання товару до інтернет-магазину, потім від інтернет-магазину до фабрики (місце ремонту) та після ремонту відсилання до позивача, на що позивач не погоджувалась. 3 огляду на те, що інтернет-магазин став вимагати відшкодування поштових витрат на пересилання товару, як умову для здійснення ремонту товару, позивач відмовилась від ремонту та просила здійснити повернення їй сумки, щоб у продавця не лишилися і кошти у розмірі 1650 грн. і товар. Вищевказане підтверджується скриншотами переписки позивача з інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі Instagram від 25.10.2023 року. 02.11.2023 року продавець через Нову пошту повернув споживачу невідремонтований товар. 05.11.2023 року позивач повідомила інтернет-магазин про розірвання укладеного на відстані договору, шляхом надсилання повідомлення в соціальній мережі Instagram. Таким чином, на думку позивача, відповідачі солідарно зобов`язані у відповідності до положень ст.ст. 12, 13 Закону України «Про захист прав споживачів» в повному обсязі повернути позивачу сплачену грошову суму за товар (сумку). 05.11.2023 р. представником позивача відповідачам була відправлена претензія про повернення грошових коштів, а саме позивач просила повернути сплачену суму грошей за сумку у розмірі 1650, 00 грн та відшкодувати витрати, пов`язані з поверненням сумки у розмірі 140 грн. на рахунок за повідомленими реквізитами. Вищевказана претензія обґрунтовувалась тим, що відносини, які склалися між сторонами регулюються Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про захист прав споживачів». У порушення вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не надав позивачу визначену даною статтею інформацію, у тому числі про найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії та гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції. Керуючись ч.4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач з моменту одержання товару - 23.10.2023 року, у встановлений законом строк, а саме 25.10.2023 року просила здійснити повернення товару, а також 05.11.2023 року повідомила продавця про розірвання укладеного на відстані договору. Частина 5 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що «будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати випрати споживача у зв`язку з поверненням продукції». Тому, керуючись вищевказаною нормою закону, продавець зобов`язаний відшкодувати споживачу поштові витрати, пов`язані з поверненням товару, а саме за повернення споживачем сумки від 26.10.2023р. - 62 грн. та за отримання споживачем сумки 05.11.2023 року - 78 грн., а разом 140 грн. На підставі вищезазначеного, позивач просила у претензії виконати обов`язок щодо повернення грошових коштів у розмірі 1650,00грн. та щодо відшкодування витрат, пов`язаних з поверненням продукції у розмірі 140 грн. на розрахунковий рахунок, що зазначений у претензії. Як аргумент щодо відсутності підстав для повернення коштів за сумку, відповідач вказав на наявність слідів використання на сумці, що на думку останнього підтверджується фотографіями направленими позивачу в соціальній мережі Instagram. Частина 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Оскільки товар повернутий позивачем 26.10.2023 р., то в строк до 25.11.2023 р. (30 днів) відповідачі повинні були повернути кошти у розмірі 1650, 0 грн., чого здійснено не було по день подання даного позову. Таким чином, розмір неустойки яка підлягає солідарному стягненню з співвідповідачів на користь позивача складає в загальній сумі 330, 00 грн., та розраховується у розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки повернення грошових коштів, а саме в період з 26.11.2023р. по 15.12.2023р. ( 20 днів х 1% (16,5 грн.) = 330, 0 грн. Стягнення з відповідачів сум у солідарному порядку обумовлено тим, що ФОЛ ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) зазначена в якості відправника та отримувача товару в скриншотах з мобільного додатку «Нова пошта», а також інтернет-магазин повідомляв у смс її реквізити для повернення товару через відділення нової пошти, а ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) отримав грошові кошти за сумку на свої банківські реквізити, оскільки сплата вартості товару позивачем саме на його реквізити була проведена на вимогу інтернет-магазину. Отже, позивач просить суд стягнути на її користь в солідарному порядку з відповідачів неповернуту останніми сплачену суму грошових коштів за товар у сумі 1650, 0 грн. та неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей за період з 26.11.2023 року по 15.12.2023 року в сумі 330, 00 грн., а всього в загальній сумі 1980, 00 грн. Описані в даному позові події завдали позивачу душевних страждань, які також можуть відобразитися на можливості позивача, як матері вигодовувати дитину грудним молоком, оскільки пережитий стрес, емоційні нервування та залишений по сьогоднішній день пригнічений стан жінки можуть спровокувати зникнення молока. Також, позивач була вимушена приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, декілька разів змушена була їздити у відділення «Нової Пошти», неодноразово звертався до інтернет-магазину, звертався за юридичною консультацією тощо.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21.12.2023 року.

29.01.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Михалевича Д.А., у якому представник просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що позивач вважає, що їїо права як споживача порушено та як наслідок у нього виникає право на повернення товару, грошове відшкодування та стягнення моральної шкоди. Проте, з огляду на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» обмін товару належної якості провадиться, якщо він не. використовувався і якщо збережено його. Товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій, тощо. З системного дослідження відповідних норм цивільного законодавства та профільного закону про захист прав споживачів, слід дійти до висновку, що розірвання договору на відстані можливе виключно при тій обставині коли одержана продукція залишається у незміненому стані. При цьому, під незмінним станом варто розуміти, що така продукція не була у використанні. Крім того, повернення товару може відбуватися виключно при умові, що такий товар має істотний недолік. У разі відсутності істотного недоліку, має місце безоплатний ремонт. Варто зауважити, що з наведених приписів законодавства вбачається, що умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. На підтвердження викладених у позовній заяві фактів, представником позивача долучено витяги з листування між позивачем та магазином у вигляді скриншотів. З даних скриншотів вбачається, що позивач отримала сумку 23 жовтня 2023 року, проте не долучено витягу, де позивач повідомляє магазин про те, що вона отримала сумку та вона їй сподобалась. Дана обставина свідчить, що сумка була оглянута позивачем під час отримання, більше того, вона висловлює свою захопленість та вдячність за вчасно поставлений та якісний товар. У подальшому, 25 жовтня 2023 року позивач надіслала листа, в якому вказала, що сумка має недолік. При цьому, сам позивач зазначив, що сумка перебувала в експлуатації, а саме: «дійшла з нею до зупинки та назад»; «я збирала сумочку відкривала декілька разів і на якось разі вона висмикнулась». Крім того, у позивача була відсутня фірмова бирка, що додатково підтверджує використання товару. Таким чином, оскільки сумка була у використанні, то позивач не зберіг товар у незміненому стані, що повністю виключає обов`язок повернення коштів за товар. Варто зауважити, що позовна заява не містить доводів щодо істотного недоліку товару. Додатково представник відповідача просив звернути увагу суду, що на веб-сайті магазину за посиланням https://katysoho.com.ua/obmin-ta-povcrnennya/ та в мережі Instagram містяться роз`яснення про гарантію, обмін та повернення у відповідності до Закону України « Про захист прав споживачів». Відповідач вважає, що позивачем не доведено, підстав для виплати моральної шкоди. Доводи про душевні страждання позивача є виключно твердженнями, які не знаходять свого відображення у належних та допустимих доказах. Окрім того, у позовній заяві моральна шкода оцінена у розмірі 10 000 грн, що більше ніж у шість разів перевищує суму товару, який був придбаний позивачем. На виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 6 000 грн. та складається з витрат на професійну правову допомогу.

29.01.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Іваницьких Ю.В. про огляд речового доказу, а саме: жіночої сумки чорного кольору.

08.02.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача. З відповіддю на відзив представником позивача подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7900,00 грн.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомлено. Про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Іваницьких Ю.В., яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, судом заслухане вступне слово представника позивача.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, відповідач ФОП ОСОБА_2 причини неявки суду не повідомила. Відповідач ФОП ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат Михалевич Д.А., який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в позові, судом заслухане вступне слово представника відповідача.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 16.10.2023 року звернулася до інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram де замовила сумку чорного кольору вартістю 1650,00 грн, що не оспорювалось сторонами.

16.10.2023 року позивач на повідомлені реквізити, з карткового рахунку ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_4 ) здійснила попередню повну оплату вартості сумки та шапки, у загальному розмірі 2210, 0 грн., що підтверджується квитанцією Приватбанку від 16.10.2023 року №9321-0854-3269-2836, де в призначені платежу зазначено « ОСОБА_1 ».

Доказів того, що отримавши сумку 23.10.2023 року позивачка оглянула товар при його отриманні у відділенні «Нової пошти» та висловила свої зауваження з приводу його якості, матеріали справи також не містять.

25.10.2023 року позивач звернулася до інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram з повідомленням продавця про виявлений недолік та просила повернути товар, оскільки експлуатація сумки була неможливою.

Однак, інтернет-магазин зазначив, що може здійснити лише ремонт, який разом з відправкою відремонтованого товару буде за рахунок виробництва, а також зазначив, що вживана річ обміну/поверненню не підлягає.

26.10.2023 року позивач повернула товар шляхом здійснення його відправки на відділення Нової пошти №34 розташованій у м. Рівне по вул. Міцкевича, 2 на ім`я отримувача - ФОП ОСОБА_4 та просила інтернет-магазин переглянути ї питання щодо повернення товару.

31.10.2023 року інтернет-магазин отримавши сумку від позивача, що підтверджується скриншотом з мобільного додатку компанії «Нова пошта» з сторінки «інформація про посилку» про отримання сумки 31.10.2023 р., відмовився повертати позивачу сплачені за неї кошти у розмірі 1 650, 00грн., зазначивши, що на товарі видно сліди використання, а тому можливим є лише ремонт товару, при цьому його доставка на фабрику (місце ремонту) і до позивача буде за рахунок позивача.

31.10.2023 р. внаслідок відмови продавця повертати кошти товар, позивач погодилась на ремонт товару. Однак, умовою проведення ремонту сумки, інтернет-магазин зазначив здійснення позивачем за власний рахунок відшкодування поштових витрат на пересилання товару до інтернет-магазину, потім від інтернет-магазину до фабрики (місце ремонту) та після ремонту відсилання до позивача, на що позивач не погодилася.

3 огляду на вимогу інтернет-магазину про відшкодування поштових витрат на пересилання товару, як умову для здійснення ремонту товару, позивач відмовилась від ремонту та просила здійснити повернення їй сумки.

Вищевказане підтверджується скриншотами переписки позивача з інтернет-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram від 25.10.2023 року.

02.11.2023 року продавець через Нову пошту повернув споживачу невідремонтований товар за його вимогою.

05.11.2023 року позивач повідомила інтернет-магазин про розірвання укладеного на відстані договору, шляхом надсилання повідомлення в соціальній мережі Instagram. У тому числі позивач просила здійснити повернення сплаченої нею суми грошей за сумку в повному обсязі, а саме 1650 грн. та відшкодувати витрати, пов`язані з поверненням сумки у розмірі 140 грн і повідомила про місце, де сумка може бути повернута (шляхом відправки на відділення нової пошти № 34 (м. Рівне) на ім`я ОСОБА_2 ).

Вищевказане підтверджується скриншотами переписки позивача з інтернет-магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2» в соціальній мережі Instagram від 05.11.2023 р.

У судовому засіданні сторони не заперечували, що наведена вище переписка мала місце, тому суд приймає її як доказ, з огляду на правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.

Окрім того, позивач стверджує, що звернулася в соціальній мережі Instagram до профілю «ІНФОРМАЦІЯ_3» для того щоб дізнатися про те,, чи можливий ремонт сумки, де позивачу повідомили, що магніт на сумці встановлюється на зовнішню частину і має кріплення, що загинаються зсередини під підкладкою та для того, щоб здійснити ремонт треба розбирати (розшивати) матеріали сумки. Крім того, особа, яка з профілю «ІНФОРМАЦІЯ_3» вела переписку з позивачем повідомила, що саме магнітна кнопка на сумці є бракованою. На підтвердження чого до справи долучено скриншоти переписки з «ІНФОРМАЦІЯ_3»

Проте, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Про це зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.

Зокрема, ВП ВС зазначила, що Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) у розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Але якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надана позивачем суду роздруківка листування у соціальній мережі Instagram з профілем «ІНФОРМАЦІЯ_3» не є допустимим доказом у справі на підтвердження викладених позивачем обставин, оскільки з цієї роздруківки неможливо встановити дійсних учасників листування.

05.11.2023 року представником позивача відповідачам була відправлена претензія про повернення грошових коштів, у якій позивач просила повернути сплачену суму грошей за сумку у розмірі 1650, 00 грн. та відшкодувати витрати, пов`язані з поверненням сумки у розмірі 140 грн. на рахунок за повідомленими реквізитами.

У відповіді на претензію, датовану 13.11.2023 року, за підписом ФОП ОСОБА_6 , відповідач зазначив, що 31.10.2023 року був отриманий товар у відділенні Нової Пошти № 34 та при його огляді були виявлені сліди використання товару, що автоматично ставить товар у ряд уживаного, та є порушенням чинного законодавства, а саме пункту 1 статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно унеможливлює повернення коштів за товар/обмін товару на аналогічний, про що повідомили позивачку повідомленням в соціальній мережі Instagram з доданням підтверджуючих фото слідів використання товару та запропонували покупцеві ремонт товару.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 1) правочинів з нерухомим майном, крім оренди такого майна; 2) правочинів з цінними паперами; 3) фінансових послуг; 4) продажу товарів торговельними автоматами; 5) телекомунікаційних послуг; 6) правочинів, здійснених на аукціоні, якщо участь у ньому можлива і без використання засобів дистанційного зв`язку. Перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора телекомунікаційних послуг.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону.

Відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» уразі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. У разі коли продавець (виконавець) або третя особа надала споживачеві кредит на суму коштів за договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, такий кредит втрачає чинність у момент розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для реалізації права на розірвання договору, укладеного на відстані, споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Разом з тим знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору.

Оскільки позивач використовувала придбану сумку, чого не заперечувала у листуванні в соціальній мережі Instagram підстави для розірвання договору відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Згідно зі статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Системний аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що для встановлення істотності недоліку товару необхідно наявність таких ознак: неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням; виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення, а також наявність хоча б однієї з таких ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Щодо наявності істотного недоліку, який є підставою для розірвання договору купівлі-продажу відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», то на підтвердження вказаної обставини позивачем надано суду лише фотознімки та відео сумки. Проте дані докази не є належними та достатніми для підтвердження наявності у сумки саме істотного недоліку.

Згідно зі статтею 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до частини першої статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Проте, позивачем не надано доказів, що вона оглянула сумку при отриманні у відділенні Нової пошти і та мала недоліки.

Таким чином, недоліки товару були виявлені після переходу його до покупця ОСОБА_1 , у зв`язку із чим саме на неї покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання їй товару.

Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.

Така позиція висловлена в постанові ВС від 07.07.2021 року у справі № 591/2641/20.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що з моменту отримання товару та до звернення до відповідачів із заявою про розірвання укладеного на відстані договору купівлі-продажу ОСОБА_1 користувався придбаною сумкою, тобто не зберігла продукцію у незміненому стані, а також те, що матеріали справи не містять достовірних доказів про наявність у вказаному товарі істотних недоліків, які виникли з вини саме виробника (продавця, виконавця), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму грошей за продукцію у розмірі 1650, 00 грн. та неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей за період з 26.11.2023 року по 15.12.2023 року в сумі 330, 0 грн, а всього в загальній сумі 1980, 00 грн.

Оскільки відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Частиною 7 статті 141 ЦПК України зазначено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 19.04.2024 року.

Суддя О.Ю.Алтухова