Постанова

Іменем України

16 квітня 2024 року

провадження №22-ц/824/7001/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

від 09 листопада 2023 року

в складі судді Анохіна А. М.

у цивільній справі №758/9312/23 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про збільшення розміру аліментів

У С Т А Н О В И В:

09 серпня 2023 року ОСОБА_3 , посилаючись на те, що після визначення судовим рішенням розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майновий стан відповідача змінився, просила збільшити розмір аліментів з 1/6 до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що він надавав і продовжує надавати сину ОСОБА_4 матеріальну допомогу, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування на особисту картку грошових коштів на загальну суму 7 500 грн за період з грудня 2022 року по листопада 2023 року; продовжує надавати фінансову допомогу своєму сину ОСОБА_5 від першого шлюбу, який досяг повноліття, а також на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка проходила лікування та якій він купував ліки і так надсилав грошові кошти на картковий рахунок. Додав, що з 2017 року на його утриманні перебуває дитина його дружини ОСОБА_6 .

Також в обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно поклав на нього витрати зі сплати судового збору, оскільки не врахував наявність у справі доказів того, що він є учасником бойових дій, а згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій.

За наведених обставин просив скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.1.2023 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, а судові витрати по справі покласти на позивача.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 09.11.2023 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи шляхом отримання його представником ОСОБА_2 , який підписував та подавав апеляційну скаргу, на електронну адресу копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується звітом про доставку електронного листа (а. с. 212, 215).

Позивачка також належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції від 09.11.2023 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку електронного листа (а. с. 213, 216).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Не погодившись із запереченнями позивачки, відповідач подав відповідь на відзив.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі з 01 липня 2005 року, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року.

Сторони є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю.

17 січня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року (справа №758/2745/18) зменшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2018, з 1/4 частини доходу (заробітку) платника аліментів на 1/6 частину від його доходів.

Також судом встановлено, що згідно довідки від 16.03.2018, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , військовослужбовець ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 і за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року його дохід склав 83 180 грн.

Згідно інформації щодо грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , останнім за період з квітня 2018 року по квітень 2023 року отримано 2 200 949,26 грн.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні судом зазначено про те, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 від першого шлюбу, який у 2020 році досяг повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що у відповідача суттєво змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки він є військовослужбовцем Збройних Сил України і згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1263 від 11.11.2022, розмір аліментів у такому разі визначається з усіх видів грошового забезпечення, установлених законодавством для військовослужбовців. Також посилалася на те, що син відповідача від першого шлюбу ОСОБА_5 досяг повноліття у 2020 році, а відтак не перебуває на утриманні відповідача.

Суд першої інстанції встановив вищевказані обставини, застосував положення ст. 181, 182-184, 192 СК України, які регулюють дані правовідносини, врахував внесені Постановою КМУ №1263 від 11.11.2022 зміни щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб та врахував правові висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, на підставі чого дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів до 1/4 частини від доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом не взято до уваги інших обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме, що платник аліментів безпосередньо надає фінансову допомогу своєму сину ОСОБА_4 та продовжує надавати фінансову допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_5 від першого шлюбу. Також посилався на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати та син його дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поданими його представником клопотаннями про зупинення провадження у справі та про відкладення судового засідання, але незважаючи на це не подавав до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву та докази, які на його думку, необхідно врахувати суду при визначенні розміру аліментів.

З огляду на викладене вище, факт долучення доказів до заяви про перегляд заочного рішення, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, також не може бути підставою для скасування рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам факт пересилання відповідачем на рахунок сину ОСОБА_4 грошових коштів, а також продовження надання матеріальної допомоги повнолітньому сину ОСОБА_5 від першого шлюбу не спростовує висновку суду першої інстанції про суттєву зміну матеріального та сімейного стану ОСОБА_1 та наявності у зв`язку з цим правових підстав для збільшення розміру аліментів для сина ОСОБА_4 . Більш того, факт періодичного надання сину ОСОБА_4 грошових коштів в різних сумах за певний період не є сплатою аліментів на його утримання, а навпаки свідчить про можливість відповідача надавати аліменти у більшому розмірі ніж визначено в рішенні суду від 17.09.2018.

Доводи скаржника про те, що його дружина ОСОБА_6 має дитину від попереднього шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно сімейного законодавства, факт утримання ще однієї дитини не змінює сімейного стану та сам по собі не може свідчити про погіршення матеріального стану платника аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №565/2071/19).

Також слід враховувати, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2014 у справі №754/13508/14-ц з ОСОБА_10 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_11 - сина ОСОБА_6 (дружина відповідача у даній справі). Тому твердження відповідача про утримання сина дружини від попереднього шлюбу вкотре не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не надано доказів того, що мати відповідача потребувала матеріальної допомоги.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що він як учасник бойових дій на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору і дана норма закону не містить умов, що учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору лише у справах, що стосуються його прав та інтересів, як учасника бойових дій.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання скаржника, враховуючи наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI).

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону №3574-VI).

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI, учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.

Дана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення Серія НОМЕР_3 від 21.05.2015 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами з ініціативи ОСОБА_3 виник спір щодо збільшення розміру аліментів на утримання їх спільного сина, визначених на підставі рішення суду. Тобто, спір у даній справі не зачіпає порядку, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ОСОБА_1 , як учасника бойових дій.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №572/2088/17, де касаційний суд дійшов висновку, що положення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 27.06.2018, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, Верховний Суд не формулював висновків щодо застосування норм права, оскільки вказаноюпостановою, за результатами скасування судового рішення справу направлено на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення відповідної справи, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що ОСОБА_1 у даній справі не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами у порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позову. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору за подання апеляційної скарги, що згідно вимог Закону України "Про судовий збір" становить 1 610 грн 40 коп.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , військова частина НОМЕР_1 , гуртожиток) в дохід держави судовий збір в сумі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська