Справа № 464/901/22 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2267/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова компанія «Вусо» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року у справі за скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на бездіяльність та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Осадець Мар`яни Олександрівни у виконавчому провадженні №71840935,-

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21.07.2023 провадження за скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на бездіяльність та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Осадець Мар`яни Олександрівни у виконавчому провадженні №71840935, в частині вимог щодо визнання протиправними дій державного виконавця, які полягають у винесенні 25.05.2023 постанови про закінчення виконавчого провадження №71820935 за виконавчим листом №464/901/22, виданим 20.04.2023 Сихівським районним судом м.Львова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ВУСО» 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу та скасування вказаної постанови від 25.05.2023, закрито.

Окрім цього, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21.07.2023 у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на бездіяльність та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Осадець Мар`яни Олександрівни у виконавчому провадженні №71840935, що полягає у ненаправленні стягувачу постанови про відкриття провадження із ідентифікатором доступу рекомендованим поштовим відправленням, відмовлено.

Представник ПрАТ «СК «ВУСО» 27.07.2023 адвокат Шилін В.А. подав заяву про ухвалення у даній справі додаткового рішення, а саме просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, оскільки дане питання не було вирішеним в ухвалі від 21.07.2023.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року стягнуто із Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.

Ухвалу суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО».

Вважає судове рішення незаконним. Покликаються на те що, суд упереджено вважає, що витрати професійної правничої допомоги надані адвокатом в розмірі 3000 грн. під час захисту від протиправних дій та бездіяльності посадових осіб ДВС, порушників прав та інтересів ПРАТ СК ВУСО упродовж триваючого періоду, більше двох місяців, є завищеними.

Звертають увагу на те, що у зв`язку з тривалістю порушення прав ПРАТ СК ВУСО ще до звернення до суду із скаргою на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, представник заявника витратив багато годин роботи, а саме для підготовки запитів та скарг до керівника ДВС про усунення протиправних дій державним виконавцем, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, про надання копій постанови про відкриття виконавчого провадження та інше.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу має не обґрунтовано завищену вартість. Заявником не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, відтак судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаним адвокатом робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у самій скарзі, а також у заяві від 07.07.2023 представником стягувача ПрАТ «СК «ВУСО» адвокатом Шиліним В.А. заявлено щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. Після розгляду даної скарги, 27.07.2023 представником стягувача подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки при постановленні ухвали від 21.07.2023, не було вирішене питання про розподіл судових витрат.

До поданої представником стягувача ПрАТ «СК «ВУСО» заяви долучено документи, згідно з якими ПрАТ «СК «ВУСО» понесло витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

У письмових запереченнях на скаргу начальник Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Р.Савойник заявив про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений розмір таких витрат є завищеним та необґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Враховуючи, що провадження у скарзі в частині вимог ПрАТ «СК «ВУСО» закрито у зв`язку із скасуванням оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2023, вже після подання скарги до суду,суд приходить до висновку, що ПрАТ «СК «ВУСО» набуло права на відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки наведені у Постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 в яких, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в суді першої інстанції представляв адвокат Шилін В.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 року,

До поданої заяви про понесені ПрАТ «СК «ВУСО» витрати на правничу допомогу, адвокатом Шиліним В.А. подано суду: договір про надання правової допомоги №б/н від 12.06.2020, додаткову угоду до договору №б/н від 03.07.2023, а також акт приймання наданих послуг від 03.07.2023.

Згідно розділу 1 додатку №3 від 03.07.2023 року до договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 року, розмір фіксованого гонорару в сумі 3 000 грн.

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, вірно дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скористався своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень щодо витрат на правничу допомогу, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «Вусо» - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15.04.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.