ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3728/23 Номер провадження 22-ц/814/1818/24Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року, ухвалене суддею Шатіловою Л.Г., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 43 720,31 грн. та понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 22.01.2018 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 22.01.2018 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Зазначає, що підписана заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 17.10.2023 року має заборгованість на загальну суму 43 720,31 грн., з яких: 34 900,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 820,06 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.01.2018 року у розмірі 34 900,25 грн. та судові витрати у розмірі 2 142, 53 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. З врахуванням ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд визнав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тілом кредиту урозмірі 34 900,25 грн. Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому у цій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати у заяві.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських коштів, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.01.2018 року. Активізація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, 21.09.2020 року відповідачем підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Також, 21.09.2020 року відповідачем була отримана перевипущена кредитна карта «Універсальна, Голд» за номером НОМЕР_1 на заміну старої картки, зі строком дії до 07/23. Таким чином, 21.09.2020 року відповідача ознайомлено з умовами кредитування в банку шляхом підписання ним актуальної заяви позичальника. Отже, умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки передбачені безпосередньо у заяві, яка особисто підписана відповідачем. Вважає, що підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21.09.2020 року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Та обставина, що відповідач тривалий час вносив плату відповідно до умов зазначеної вище угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування. Зазначає, що нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 8 820,06 грн. виникла після підписання заяви від 21.09.2020 року. Отже, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора у примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року в частині відмови у стягненні відсотків згідно позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 22.01.2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 17).

Згідно з довідкою за підписом керівника напрямку операційного обслуговування ГО, без номеру та дати її видачі, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано дві кредитні картки (а.с. 16).

Матеріали справи містять роздруківку «Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням про те, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку http://www.privatbank.ua.terms (а.с. 28).

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 22.01.2018 року банк виконав своєчасно і повністю, надав відповідачу кредитні ресурси.

Відповідач свої зобов`язання за договором від 22.01.2018 року належним чином не виконав.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.01.2018 року, станом на 17.10.2023 року у відповідача утворилася заборгованість, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту 34 900,25 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 8 820,06 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.01.2018 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку як невід`ємні частини кредитного договору.

Разом із тим, судом першої інстанції визнано, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 «ПриватБанк» виконав вимоги законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить умов, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), їх розміру і порядку нарахування. Крім того, у формулярі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під вказаними анкетними персональними даними. Разом з тим, вказана Анкета-заява будь-яких відміток про тип картки (кредитної, накопичувальної, депозитної тощо), розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки не містить, також не містить таких даних заява приєднання до Умов та Правил надання послуг підписана ОСОБА_1 21.09.2020 року.

У матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредитування, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 і в якому зазначено декілька видів кредитних карт з різними відсотковими ставками, в той час, як АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду доказів щодо типу виданої ОСОБА_1 кредитної картки. При цьому, в Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем 18.01.2018 року, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною з 18.01.2018 по 02.02.2018 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів (а.с. 26-27).

На підставі наведеного, суд першої інстанції визнав, що використання даних, наведених у Паспорті споживчого кредиту, є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками, виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначало, що ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з номерами виданих ОСОБА_1 кредитних карток, а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_1 21.09.2020 року (а.с. 18-28).

За результатами перегляду даної справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що вказана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_1 21.09.2020 року (а.с. 18-25) є належним доказом погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків на підставі укладеного між сторонами кредитного договору. За таких обставин, є всі підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за кредитним договором, починаючи з 21.09.2020 року.

Враховуючи вищезазначене, АТ КБ «Приватбанк» надано докази погодження між сторонами розміру відсотків.

Згідно розрахунку заборгованості та виписки за договором б/н від 22.01.2018 року, станом на 15.02.2022 року у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість за даним кредитним договором. 17.02.2023 року ним було здійснено переказ зі своєї карти у розмірі 30 149,00 грн. та 3 919,50 грн., що з врахуванням комісії всього становить 35 087,62 грн. 26.03.2023 року було здійснено погашення обов`язкового платежу у розмірі 91 грн., проте, повністю заборгованість не погашена. Станом на 17.10.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 43 720,31 грн., з яких: 34 900,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 820,06 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Тобто, заборгованість ОСОБА_1 за відсотками виникла після погодження ним усіх умов кредитного договору, зокрема, і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду першої інстанції сплатив 2 684 грн. судового збору (а.с. 6), до суду апеляційної інстанції 4 026 грн. (а.с. 114,121).

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 6 710 грн. судового збору.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2, 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2,3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсоткам за кредитним договором б/н від 22.01.2018 року у розмірі 8 820,06 грн. та 6 710 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов