ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 691/914/19

провадження № 61-15321св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Сагунівської сільської ради, служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року у складі судді Смоляра О. А. та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Гончар Н. І., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

На обґрунтування позову посилалася на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 червня 2017 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Їхня сім`я фактично припинила своє існування, подружні стосунки вони не підтримують, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим.

Після припинення спільного проживання сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина.

На час подання позову ОСОБА_2 без її згоди утримує дитину за своїм місцем проживання, всупереч розпорядженню Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 17 липня 2019 року, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю.

З урахуванням наведеного просила суд розірвати шлюб зареєстрований між нею та ОСОБА_2 ; визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 02 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, зареєстрований 20 червня 2017 року Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаської області, актовий запис № 143, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Після розірвання шлюбу, позивачу ОСОБА_1 прізвище змінено на дошлюбне ОСОБА_1 .

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 вересня 2021 року скасовано та справу направлено на розгляд за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - службу у справах дітей Сагунівської сільської ради.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

На обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 віддала йому сина ОСОБА_3 , який на цей час проживає з ним. Він піклується про дитину, має стабільну роботу та дохід, який дозволяє забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку, перешкод у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_1 не чинив.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2023 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року первісний позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 червня 2017 року Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 143.

Прізвище ОСОБА_1 змінено на дошлюбне ОСОБА_1 .

Зустрічний позов задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір про розірвання шлюбу між сторонами, суд першої інстанції зазначив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та добровільність є однією із його засад. Суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_7 , тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з батьком ОСОБА_2 (чотири роки) та не сприймає свою матір, яку бачив за цей час приблизно 5 разів. Батько дитини ОСОБА_2 займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини із урахуванням її віку. Суд зазначив, що проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що враховуючи вік дитини, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в його інтересах, найкращим інтересам буде відповідати визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком.

Дитина протягом тривалого часу проживає з батьком, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, при переданні дитини на виховання матері будуть порушені його стійкі, усталені зв`язки із оточенням, звичним до нього середовищем, що не бути відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог про визначення місця проживання дитини, ухвалити нове рішення в цій частині, яким визначити місце проживання сина разом з матір`ю, у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання сина з батьком відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що вони з ОСОБА_2 у липні 2019 року привезли дитину на певний час до матері відповідача, щоб мати можливість працевлаштуватись. У подальшому між ними виникла сварка і відповідач вигнав її з будинку його матері, примусово відібрав у неї дитину та вчиняв перешкоди у спілкуванні з сином. Висновки органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю ігнорував. Вона намагалась побачитись з дитиною, але родичі відповідача їй перешкоджали. Після народження у неї другої дитини, вона дійсно рідко відвідувала ОСОБА_3 за місцем його проживання, а забирати його до свого місця проживання їй не давали дозволу. Висновки судів на те, що вона не брала участі у дошкільній освіті є безпідставними, оскільки на той час, зважаючи на карантин пов`язаний із поширенням коронавірусної хвороби, навчання відбувалось дистанційно. Суди не врахували, що вона проживає у будинку батьків ОСОБА_7 , де вони облаштували кімнату для ОСОБА_3 . Також у неї на праві власності є інший будинок, де ніхто не проживає та не зареєстрований. Малолітній син потребує уваги та піклування матері, а тому має проживати разом з нею.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в частині вирішення вимог про визначення місця проживання дитини.

Верховний Суд ухвалою від 15 листопада 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, витребував справу із суду першої інстанції.

У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 21 березня2024 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб

серії НОМЕР_1 , виданим 20 червня 2017 року Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 143.

Сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06 листопада 2017 року виконавчим комітетом Петриківської сільської ради Городищенського району Черкаської області, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25 вересня 2020 року, Городищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_3 , актовий запис № 118.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої виконавчим комітетом Петриківської сільської ради від 25 січня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про доходи, виданою Держаною податковою інспекцією у м. Черкаси від 05 липня 2019 року, ОСОБА_2 працював в Управлінні поліції охорони в Черкаській області (далі - УПО в Черкаській області) та займав посаду поліцейського взводу реагування. Загальна сума доходу за період з січня до червня 2019 року становить 65 422,67 грн. На цей час згідно з довідкою СТОВ «Ломовате» від 26 листопада 2020 року № 111 ОСОБА_2 з 10 жовтня 2020 року прийнятий на роботу на посаду сторожа на підставі наказу від 09 жовтня 2020 року № 66-ВК.

За службовою характеристикою, виданою командиром батальйону УПО Черкаської області В. Корчаном та довідкою виконавчого комітету Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 02 липня 2019 року ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Відповідно до характеристики Вільшанської селищної ради Черкаського району Черкаської області від 02 липня 2019 року № 5 ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно з довідкою КНП «Черкаська центральна районна лікарня Черкаської районної ради» від 08 липня 2019 року ОСОБА_2 на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться та за медичною допомогою не звертався.

Актами обстеження місця проживання Сагунівської сільської ради від 02 липня 2019 року та від 19 вересня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 проживає спільно з батьком ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_11 у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Умови для проживання дитини задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для свого розвитку, є доглянутою, мати сина не відвідує.

Відповідно витягу з протоколу № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини Черкаської районної державної адміністрації від 16 липня 2019 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 17 липня 2019 року № 02-01/774 у ОСОБА_1 мали місце ушкодження: крововиливи лівої верхньої кінцівки, крововилив та садна правового передпліччя, садно лівого колінного суглобу, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також у висновку зазначено, що зі слів ОСОБА_1 вказані ушкодження їй нанесено ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Сагунівка Черкаського району, коли вона приїхала за своєю дитиною; її свекруха та старший брат відповідача витягли її з машини та побили руками по тілу.

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку від 17 липня 2019 року № 830 17 вересня 2019 року о 13:06 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16 липня 2019 року о 12:00 год за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нанесли тілесні ушкодження заявниці та її батькові. Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням виконавчого комітету Сагунівської сільської ради від 19 вересня 2019 року № 37 умови проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 визнано задовільними, дитина забезпечена всім необхідним для здорового росту та розвитку. Питання визначення місця проживання дитини винесено на розгляд суду.

За договором дарування житлового будинку, посвідченого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А., ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_13 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації від 02 червня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 створив належні умови для проживання та виховання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації від 11 липня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 створила належні умови для проживання та виховання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації від 11 червня 2020 року № 110 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , почергово по 1 місяцю у кожного з батьків. Також визнано таким, що втратило чинність розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 17 липня 2019 року № 170.

Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (Ясла-садок) «Пролісок» с. Сагунівка Сагунівської сільської ради Черкаської області від 01 вересня 2020 року № 23/03 ОСОБА_3 відвідує вказаний заклад.

Актом обстеження умов проживання Сагунівської сільської ради від 23 січня 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 створив належні умови для проживання та виховання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 02 травня 2023 року № 217 служби у справах дітей Черкаської міської ради у будинку АДРЕСА_3 створені належні умови для проживання та перебування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 показав, що знає сторін близько 4 років, з ОСОБА_2 були колегами та товаришами, з позивачем за первісним позовом мають спільну дитину. Сина сторін він не бачив, але готовий взяти відповідальність за його виховання та проживання. Зазначив, що його батьки, з якими проживає в одному дворі у різних будинках, дитину ОСОБА_3 також ніколи не бачили.

Свідок ОСОБА_14 показала, що дитина ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Пролісок» у с. Сагунівка Сагунівської сільської ради Черкаської області з 01 серпня 2020 року. Приводить і забирає дитину баба, з матір`ю не знайома. Свята та інші заходи в закладі відвідує лише батько.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у справі, що переглядається Верховним Судом, є визначення місця проживання дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначать відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону № 2402-III).

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Верховний Суд зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що суди необґрунтовано встановили відсутність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю.

Згідно з матеріалами справи суд першої інстанції встановив, що учасники судового спору мають позитивну характеристику, сталий дохід, забезпечені житлом та кожен із них створив комфортні умови для проживання

та гармонійного розвитку дитини.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів малолітнього ОСОБА_3 встановлення місця проживання дитини із батьком відповідатиме його найкращим інтересам, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в первісному позові та задоволення зустрічного позову про встановлення місця проживання дитини з батьком з огляду на таке.

Суди врахували, що розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації від 11 червня 2020 року № 110 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_1 почергово по 1 місяцю у кожного із батьків. Також визнано такими, що втратило чинність розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 17 липня 2019 року № 170, яким було визначено місце проживання дитини з матір`ю.

Суд першої інстанції надав належну оцінку показанням свідків як щодо місця проживання дитини, так і щодо участі батьків у її вихованні.

Суди взяли до уваги те, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, дитина ОСОБА_3 тривалий час проживає з батьком (чотири роки), який безпосередньо займається його розвитком та вихованням. Навчальний заклад, який дитина відвідує з 2020 року, знаходиться поруч з місцем проживання.

Суди встановили, що ОСОБА_1 за весь час проживання дитини з батьком відвідувала сина приблизно п`ять разів та не надала належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за встановлених обставин визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки дитина протягом тривалого часу проживає з батьком та має стійкі зв`язки у цьому середовищі.

У цій справі мати не довела, що проживання сина з батьком може шкодити саме інтересам дитини.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною були предметом перегляду у судах першої та апеляційної інстанцій, які встановили, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження зазначеного.

Конфлікт між сторонами не впливає на вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Крім того, сама ОСОБА_1 не заперечує той факт, що вона не мала змоги часто бачитися з ОСОБА_3 , оскільки у неї народилася друга дитина.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_3 здобував дошкільну освіту дистанційно, спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Пролісок» від 01 вересня 2020 року № 23/03 про те, що ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Пролісок».

Посилання заявника на те, що у домоволодінні ОСОБА_7 , з яким вона зараз перебуває у фактичних шлюбних відносинах, створені всі умови для проживання ОСОБА_3 та її другого сина ОСОБА_8 , не є безумовною підставою для визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю. Крім того, суди встановили, що малолітній ОСОБА_3 жодного разу не бачився з ОСОБА_7 . Зазначене може створювати психологічні перешкоди у вільному спілкуванні дитини, оскільки ОСОБА_7 є йому чужою людиною.

Доводи заявника про те, що вона, на відміну від ОСОБА_2 , має на праві власності будинок, де ніхто не проживає та не зареєстрований, не вказують на достатні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у справі. Оскільки суди встановили, що ОСОБА_2 має сталий дохід, а дитина протягом тривалого часу проживає у будинку разом з батьком та бабою та має стійкі зв`язки у цьому середовищі.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_2 ігнорує висновки органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю є безпідставними, оскільки розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації від 11 червня 2020 року № 110, визнано такими, що втратило чинність розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 17 липня 2019 року № 170,.

Невиконання батьком розпорядження від 11 червня 2020 року № 110, яким визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком та матір`ю почергово, по 1 місяцю у кожного з батьків, не може бути підставою для визначення місця проживання дитини з матір`ю, якщо таке проживання дитини з матір`ю не буде відповідати її якнайкращим інтересам.

Мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод та визначення способу участі у вихованні дитини.

Визначаючи місце проживання дитини з ОСОБА_2 , суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що проживання дитини з батьком, не позбавляє матір батьківських прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_1 , яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті дитини, має право брати участь у її вихованні незалежно від того з ким із батьків дитина буде проживати.

Верховний Суд звертає увагу, що залежно від обставин, які можуть виникнути у житті дітей та батьків, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 може бути змінено в подальшому як за рішенням суду, так і за згодою самих батьків з урахуванням думки дитини.

У касаційній скарзі заявник зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 607/25451/19, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, згідно з якими на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 607/25451/19 зазначено, що належне виконання батьком (матір`ю) батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини саме по собі не є безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним (нею). У цій справі, Верховний Суд зазначив, що проживання малолітньої дитини з батьком, у сім`ї якого створені належні умови для виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини, виховання та піклування батька про дитину, є свідченням належного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків та не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про неврахування судами висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, оскільки висновки у вказаній справі та встановлені судами фактичні обставини є відмінними у порівнянні зі справою, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак питання щодо визначення місця проживання дитини вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

У цій справі, суди на підставі належним чином досліджених доказів щодо фактичних обставин справи, з урахуванням того, що дитина тривалий час проживає з батьком, має стійкі та усталені зв`язки з оточенням та в найкращих інтересах дитини дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує повагу, серед іншого, до сімейного життя. Тому суди, ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, мають враховувати легітимну мету захисту прав і свобод саме дитини.

З огляду на встановлені обставини справи, забезпечення стабільного емоційного стану дитини та цілісності психіки, вироблення єдиної системи правил поведінки, стабільне, надійне середовище щодо навчання та розвитку дитини, то визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком є необхідним у демократичному суспільстві.

Верховний Суд зауважує, що як суд касаційної інстанції, він не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи, досліджувати докази та надавати їм правову оцінку.

З урахуванням викладеного підстав для скасування судових рішень у справі немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк