Справа № 369/6170/24
Провадження №2-з/369/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

при секретарі Лоу А.

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подання, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в інтересах ОСОБА_2 з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Свої вимоги обґрунтовував наступним, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 надала в борг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти в сумі 6 000 (шість тисяч) євро, що підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_3 .

У подальшому, 26.07.2022 ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 позику в розмірі 44 488 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім) євро, що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики реєстр. № 1-849.

Строк повернення грошових коштів за розпискою від 24.07.2022 сплив 25.01.2023, проте грошові кошти в сумі 6 000 євро ОСОБА_3 заявнику не повернула.

Згідно з умовами договору позики від 26.07.2022 № 1-849 позика надана до 26.07.2032, проте ОСОБА_3 істотно порушила умови договору позики, а саме - з травня 2023 не сплачує заявнику щомісячні відсотки від суми позики, що є підставою для дострокового розірвання договору за рішенням суду.

З метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку, визначеному ЦПК України, готується подавати до Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідну позовну заяву до ОСОБА_3 .

Водночас, наскільки відомо заявнику, у власності ОСОБА_3 перебуває лише квартира АДРЕСА_1 . Інформації щодо права власності ОСОБА_3 на рухоме майно (транспортні засоби) у заявника не має, проте їй достеменно відомо, що у користуванні ОСОБА_3 є автомобілі.

Зважаючи на суму заборгованості, яка разом з відсотками складає близько 60 000 євро, наявного у ОСОБА_3 нерухомого майна (навіть за умови його обтяження іпотекою) вистачить для погашення частини заборгованості, до того ж накладення арешту на таке майно буде певною гарантією відновлення порушених прав заявника, тому це підтверджує адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Враховуючи майновий характер спору між сторонами, підстави і предмет позову, що готується для подання до суду, а також з огляду на небажання ОСОБА_3 добровільно виконати свої зобов`язання, існують реальні підстави вважати, що остання може здійснити відчуження чи інші правочини для зміни власника належного їй майна, що призведе до неможливості стягнення з відповідача грошових коштів, або утруднить фактичне виконання рішення суду про таке стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п. 1 ч. 1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи належним чином підтверджені. Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із даною заявою представник заявника ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт, у зв`язку з чим, неможливо встановити, що накладення арешту на зазначене майно є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не конкретизованою, у заяві не вказано на яке саме майно необхідно накласти арешт, не вказано перелік належного відповідачу майна, на яке просить накласти арешт заявник та яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Оскільки суд позбавлений можливості накласти арешт на все майно ОСОБА_3 без зазначення його індивідуальних ознак та враховуючи те, що позивачем в клопотанні про забезпечення позову належно не обґрунтовано необхідності забезпечення позову саме у спосіб накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, а тому, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Андрій ВОЛЧКО