КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року місто Київ

Справа №758/59/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7340/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року (ухвалено у складі судді Букіної О.М., повний текст складено 08.11.2023)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 22.02.2019 постановою інспектора патрульної поліції роти 4 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції Шпака В.Л. серії НК № 573429 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 255,00 грн.

Зазначав, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2020 постанову серії НК № 573429 від 22.02.2019, якою було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн, було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення було закрито.

Стверджував, що внаслідок незаконних дій інспектора патрульної поліції роти 4 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції Шпака В.Л. щодо складення постанови серії НК № 573429 від 22.02.2019 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, позивачу була завдана моральна шкода.

Посилався на те, що заподіяння моральної шкоди позивачу полягало у фізичних та душевних стражданнях, тривалих немайнових та майнових витратах пов`язаних з поновленням справедливості у стосунках з органами державної влади, витраченого часу та зусиль, необхідних для відновлення справедливості, душевного спокою та попереднього життєвого стану.

З урахуванням викладеного вище, просив суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Суд прийшов до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням суду, представник Департамента патрульної поліції - Сокирко Ганна Петрівна 18січня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідач не отримував копію позовної заяви, що порушило його право на захист, а також принцип змагальності сторін, що привело до прийняття помилкового рішення.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки формулювання в рішенні № 758/5222/19 було «скасувати постанову», а не «закрити провадження у справі», а також у рішенні не визнано дії інспекторів незаконними та протиправними.

Вказує про неправильне застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94) та ст. 1176 ЦК України, оскільки їх дія не поширюється на підрозділи Департаменту патрульної поліції Національної поліції, які не здійснюють оперативно-розшукову діяльність.

Вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2020 у справі № 758/5222/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 4 роти 4 батальйону 1 полку УПП старшого лейтенанта поліції Шпака Вадима Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було задоволено та скасовано постанову серії НК № 573459 від 22.02.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. (а. с. 3-7).

Дане судове рішення набрало законної сили 21.10.2020.

Як встановлено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2020 у справі № 758/5222/19, 22.02.2019 постановою інспектора патрульної поліції роти 4 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції Шпака В.Л. серії НК № 573429 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 255,00 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції безпідставно, вважав доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягала у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почутті образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, а тому стягнув 5 000 грн моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу на таке.

Щодо підстав для відшкодування моральної шкоди

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Колегія суддів враховує, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Крім цього, апеляційний суд враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17, відповідно до якого питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд загальної юрисдикції за правилами позовного провадження самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Як підставу для виникнення права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу, суд першої інстанції вказав положення пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР, відповідно до якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Колегія суддів визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування цього Закону, оскільки він стосується відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами, зокрема, Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Таким чином, на Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи не поширюється дія Закону № 266/94 та ст. 1176 ЦК України, їх застосування як підстави для відшкодування моральної шкоди є помилковим.

Разом із цим судом першої інстанції було вірно застосовано норми статті 1173, 1174 ЦК України як підстави для відшкодування моральної шкоди, а тому на правильність вирішення справи посилання в рішенні суду на Закон № 266/94 та ст. 1176 ЦК України не вплинуло.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через формулювання в рішенні № 758/5222/19 «скасувати постанову», а не «закрити провадження у справі» та відсутності в резолютивній частині рішення визнання дій інспекторів незаконними та протиправними з огляду на таке.

Із мотивувальної частини рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2020 у справі № 758/5222/19 вбачається, що скасовуючи постанову інспектора патрульної поліції роти 4 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції Шпака В.Л. серії НК № 573429 від 22.02.2019 суд прийшов до висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому суд прийшов до висновку про незаконність оскаржуваної постанови та скасував її.

За своєю сутністю вказане рішення свідчить про встановлення факту незаконність відповідних дій та рішень інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому за своїми правовими наслідками «скасування» постанови інспектора патрульної поліції, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності, є «закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення», оскільки в порядку позовного провадження місцевим судом як судом адміністративної юрисдикції встановлено відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Не визнання в резолютивній частині рішення дій інспекторів незаконними та протиправними за тих обставин, що постанова такого інспектора про накладення на особу адміністративного стягнення скасовується, не свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди особою, яку незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у подібних категоріях справ визначена презумпція моральної шкоди: у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду).

У рішенні в справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (пункт 37 рішення, скарга № 42255/04) від 01.07.2010 ЄСПЛ зазначив: «Суд нагадує свою незмінну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс», тому позивачу не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника розмір моральної шкоди має визначатися судом в межах справедливого розгляду конкретної справи».

Апеляційний суд також вказує, що право на відшкодування шкоди з урахуванням практики ЄСПЛ повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди, завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, бо спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві та вважає факт протиправних дій службових осіб Департаменту патрульної поліції встановленим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2020 у справі № 758/5222/19, оскільки таке рішення набрало законної сили.

Щодо розміру моральної шкоди

Присуджуючи до стягнення моральну шкоду у розмірі 5 000 грн суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, що підтверджено рішенням суду. Неправомірне винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу моральних страждань, які виразились у приниженні його честі і гідності як професійного водія, а також у спричиненні моральних страждань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції, з тих самих підстав, а також у порушенні нормального способу життя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Колегія суддів вважає, що компенсація у розмірі 5 000 грн є достатньою для розумного задоволення потреб позивача, і не призводить до її безпідставного збагачення, враховуючи обсяг та характер душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із протиправними діями щодо себе.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено усі складові для стягнення моральної шкоди, оскільки сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, про незаконність чи необґрунтованість рішення - не свідчать, а тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Підстави для розподілу судових витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 13, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська