Провадження № 2/761/1527/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дем`янчук С.Р.,

за участі представника позивача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року, через систему «Електронний суд», до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення суми страхового відшкодування.

У обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23 грудня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначив йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; в силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов?язано ОСОБА_2 періодично з?являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 7837,52 грн.

Вказує, що досудовим розслідуванням та вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 01 серпня 2021 року, приблизно о 19 годині 41 хвилині, будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - технічно справного автомобіля марки "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі Автомобіль 1), рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. Драйзера, поруч з будівлею №9, зі сторони пр. Маяковського в напрямку вул. Закревського, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не реагував відповідним чином на її зміну. Перед початком зміни напрямку руху, пов`язаного з виконанням маневру перестроювання у сусідню (ліву) смугу руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, продовжив виконання маневру та не надав дорогу автомобілю "Infinity EX35", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням Позивача (надалі - Автомобіль 2), яка в цей час рухалась по вказаній автодорозі, в попутному напрямку по лівій смузі для руху, на яку Відповідач мав намір перестроїтися, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

Позивачка вказує, що порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв?язку з виникненням вказаної Дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком експерта від 13.09.2021 NKCE-19/111-21/39124. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій та власник Автомобіля 2 - Позивач - отримала тілесні ушкодження.

Вказує, що окрім цього, вищезазначеним кримінальним правопорушенням, Позивачу завдано матеріальної шкоди, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої протиправними діями Відповідача - автомобіль "Infinity EX35", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Позивачу - було пошкоджено до стану, при якому його ремонт є економічно необґрунтованим.

Звертає увагу суду на те, що за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 05.12.2021 №0212 визначено, що вартість матеріального збитку, завданого Позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП, спричиненого винними діями ОСОБА_2 , дорівнює ринковій вартості Автомобіля з урахуванням зносу до ДТП та становить 522 321,60 грн. При цьому, відповідно до цього ж дослідження, вартість пошкодженого автомобіля після ДТП складає 121 665,43 грн. Отже, загальна вартість матеріального збитку Позивача внаслідок ДТП становить різницю між вищенаведеними сумами, яка дорівнює 400 656,17 грн.

Позивачка вказує, що відповідно до полісу NEP-205073433 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів Позивачем від приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» отримано часткове відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , як водієм транспортного засобу марки "Volkswagen letta" реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Відтак вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу внаслідок ДТП за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування становить 273 256,17 гривень.

Разом з цим позивачка зазначає про те, що власником Автомобіля 1, ОСОБА_3 , та Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (надалі - Відповідач) укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 83 від 21.07.2021 (надалі - Договір страхування), за умовами якого страхова сума - 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. (надалі - Страхове відшкодування). Вказує, що позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування яка була написана в одному примірнику і знаходиться у відповідача в матеріалах справи про врегулювання страхового випадку, але Відповідачем (страховиком) було відмовлено Позивачу у виплаті страхового відшкодування. Посилаючись на п.15.2.8 Договору страхування, відповідно до умов якого: «Страховик не відшкодовує шкоду заподіяну». Оскільки автомобіль Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 використовується у якості таксі, у ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування.

Позивачка наголошує, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів використання Автомобіля 1 у якості таксі та вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті Страхового відшкодування та просить суд стягнути суму Страхового відшкодування з Відповідача в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, 00 копійок та покласти на Відповідача всі витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16.06.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов. У вказаному відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що 21.07.2021 між ПрАт «УСК «Княжа ВІГ» та ОСОБА_3 було укладено договір Добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортну/відповідальний водій № 83 (далі - Договір). Забезпеченим транспортним засобом за цим Договором визначався Volkswagen Jetta, Д.Н.3. НОМЕР_3 .

Відповідач наголошує, що позивачка, надаючи свою згоду на укладення вищезазначеного Договору страхування, підтвердив, що ознайомлена та згодна із порядком та підставами виплати страхового відшкодування, у тому числі із переліком випадків, за яких страховик не відшкодовує заподіяну шкоду страхувальником третім особам. Пояснює, що 01.08.2021 сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та Позивача. Позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування, на підставі умов цього Договору.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до пп. 15.2.8 п. 15.2. розділу 15 Договору, страховиком не відшкодовується шкода, заподіяна при використанні ЗТЗ для навчальної їзди, у тест-драйвах, для послуг прокату, в якості «таксі» або «маршрутного транспортного засобу», для участі у спортивних змаганнях, у ралі, автошоу тощо.

Відтак, розглянувши матеріали страхової справи та поданої заяви на виплату, страховиком було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.15.2.8. Договору, оскільки Відповідачем було встановлено, що ЗТЗ використовувався в якості таксі, що, як вважає відповідач, підтверджується роздрукованими фото ЗТЗ (із зображенням (відображення) онлайн-сервісу замовлення таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1», де можливість брендування автомобілей отримують водії, які зареєстровані в мобільному додатку ІНФОРМАЦІЯ_1 та надають послуги перевезення через цей Податок), витяг з ЄДР, відповідно до якого у ОСОБА_3 зареєтровано вид діяльності «Надання послуг такс», копію Протоколу допиту свідка від 02.08.2021 та копію Протоколу допиту підозрюваного від 16.09.2021, відповідно до яких ОСОБА_2 на усній домовленості узяв ЗТ3 в оренду, для підробітку в таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1».

При цьому відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.04.2021 у справі № 398/1113/18: «Тобто, положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування».

20.09.2023 на адресу суду надійшла відповідь позивачки на відзив. У вказаній відповіді на відзив позивачка просила позов задовольнити. При цьому зазначала, що виключення із страхових випадків - відсутнє, та відмова відповідача щодо виплати додаткового страхового відшкодування за договором страхування на користь позивача - є безпідставною та протиправною. Щодо роздрукованих фото онлайн-сервісу замовлення таксі «ІНФОРМАЦІЯ_1» вважає, що вони не є не є належними доказами, оскільки три з чотирьох наданих фото не є фотографіями з місця події, автомобіль не містить пошкоджень. Вважає, що по фото автомобіля з пошкодженнями неможливо встановити, що це є саме ЗТЗ, а не інший автомобіль, оскільки на фото не відображено реєстраційний номер пошкодженого автомобіля. На переконання позивачки є підстави зазначити, що відповідачем взагалі не надано фото саме ЗТ3 з місця події. Наголошує, що з наданих фото неможливо також встановити момент часу, коли були зроблені фотографії.

Твердження відповідача про те, що «можливість брендування автомобілей отримують водії, які зареєстровані в мобільному додатку ІНФОРМАЦІЯ_1 та надають послуги перевезення через цей додаток» на думку позивачки є недоведеним жодним доказом та безпідставним.

Щодо витягу з ЄДР, відповідно до якого у страхувальника ОСОБА_3 зареєстровано вид діяльності «Надання послуг таксі» (який визначає лише можливість займатися подібним видом діяльності) позивачка вважає, що також очевидно жодним чином не може підтверджувати використання саме ЗТЗ його водієм ОСОБА_2 у якості «таксі» при нанесенні шкоди у ДТП. Тому такий витяг, на думку позивача, не є належним доказом такої обставини. Щодо копій протоколів допиту водія ЗТ3 ( ОСОБА_2 ) вказує, що такі свідчення та відповідні ним обставини не встановлено рішенням суду, та не отримані в результаті допиту свідка у даній справі.

Окрім того, щодо визначення терміну «таксі» позивачка зазначала, що чинним на момент ДТП законодавством України, зокрема ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено термін «таксі», як легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку. Частиною 4 ст. 9 цього Закону визначено, що надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі є одним з видів діяльності, на які видається ліцензія. Статтею 39 цього Закону передбачено необхідність наявності ліцензії для особи, яка здійснює перевезення пасажирів на таксі. Також, п.24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлює, що перевезення пасажирів автомобільним транспортом входить до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Звертає увагу суду на те, що у відповіді Укртрансбезпеки на адвокатський запит представника позивача від 18.11.2021 №7612/2.1/15-21 зазначено, що станом на 16 листопада 2021 року суб`єкти господарювання, зазначені у запиті, не мають чинних ліцензій на право провадження господарською діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Вказує, що відповідачем не доведено, що будь-який із зазначених у його відзиві суб?єктів господарювання (компанія «ІНФОРМАЦІЯ_1», ФОП ОСОБА_3 ) фактично здійснює ліцензовану господарську діяльність з перевезення пасажирів автомобільним транспортом (надає послуги «такс»), та має відповідні трудові відносини з водієм ЗТЗ. Також вважає, що відповідачем не доведено обладнання 3Т3 розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесення композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, якими має бути обладнано автомобіль «таксі».

У судовому засідання представник позивачки просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2021 р. приблизно о 19.41 год. ОСОБА_2 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, знаходячись за кермом технічно справного автомобіля "Volkswagen Jetta", реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по проїзній частині вул.Драйзера в м.Києві, поруч з будівлею № 9, зі сторони пр.Маяковського, в напрямку вул.Закревського, в порушення вимог п.п. 2.3"б", 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, перед початком зміни напрямку руху, пов"язаного з виконанням маневру перестроювання у сусідню (ліву) смугу руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, продовжив виконання маневру та не надав дорогу автомобілю "Infiniti EX 35", реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який в цей час рухався по вказаній дорозі в попутному напрямку по лівій смузі для руху, на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок якого водій автомобіля "Infiniti EX 35" ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров"я, у вигляді закритої травми грудної клітки: перелом 8, 9 ребер по заднє-паховій лінії зі зміщенням уламків зліва,синці на лівій боковій поверхні грудної клітки по заднє-паховій лінії в проекції 6 ребра, по середнє-паховій проекції 8-10 ребер; пасажир автомобіля "Infiniti EX 35" ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, у вигляді закритої травми правого колінного суглобу: крайовий перелом нижнього полюсу надколінника без зміщення уламків.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2021 у справі №754/14936/21 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 7 837,52 грн.

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 0212 від 05.12.2021 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля InfinitEX35, ДНЗ НОМЕР_4 , 2008 року випуску внаслідок ДТП складає 522321 грн 60 коп. Вартість пошкодженого автомобіля InfinitEX35, ДНЗ НОМЕР_4 , 2008 року випуску після ДТП складає 121 665 грн 43 коп.

Тобто загальна вартість матеріального збитку позивача внаслідок ДТП становить 400 656 грн 17 коп. (522321 грн 60 коп. - 121 665 грн 43 коп.).

Відповідно до полісу №EP-205073433 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів позивачем від приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» отримано часткове відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної водієм транспортного засобу марки "Volkswagen Jetta" реєстраційний номер НОМЕР_3 в сумі 127 400 (сто двадцять сім тисяч чотириста) гривень 00 копійок. Дана обставина підтверджена позивачкою.

Таким чином розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП становить 273 256 грн 17 коп (400 656 грн 17 коп. - 127 400 грн).

Також з матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 між ПрАт «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 було укладено договір Добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортну/відповідальний водій № 83. Забезпеченим транспортним засобом за цим Договором визначався Volkswagen Jetta, Д.Н.З. НОМЕР_3 . За умовами вказаного Договору страхова сума становить 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп.

Позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору Добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортну від 21.07.2021, укладеного між ПрАт «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 .

Відповідачем (страховиком) було відмовлено позивачці у виплаті страхового відшкодування на підставі п.15.2.8 Договору страхування, оскільки за посиланнями страхової компанії автомобіль Volkswagen Jetta д.р.н. НОМЕР_1 використовується у якості таксі, а тому у ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування».

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 979 ЦК України встановлює, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Згідно ст. 8 вказаного Закону страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування".

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 991 ЦК України).

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 26 Закону України "Про страхування").

Відповідно до п.п.15.2.8п. 15.2. розділу 15 Договору страхування, страховим випадком за Договором не визнаються події, які настали при використанні ЗТЗ для навчальної їзди, у тест-драйвах, для послуг прокату, в якості "таксі" або "маршрутного транспортного засобу", для участі у спортивних змаганнях, у ралі, автошоу тощо.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Таксометр - прилад, призначений для інформування пасажирів про вартість поїздки та реєстрації параметрів роботи автомобіля-таксі, визначених законодавством.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що подія ДТП настала при використанні транспортного засобу VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 в якості "таксі", адже матеріали справи не містять належних та достатніх доказів обладнання на момент виникнення ДТП вказаного транспортного засобу розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків.

Надані стороною відповідача фотосуд оцінює критично, оскільки з фотографій, долучених відповідачем, не вбачається можливим ідентифікувати жодну з ознак притаманних таксі та передбачених ЗУ «Про автомобільний транспорт». Окрім того, як вірно було зауважено позивачкою, на фото не відображено реєстраційний номер пошкодженого автомобіля, а також з фото неможливо встановити момент часу, коли були зроблені фотографії.

Разом з цим, посилання відповідача на те, що можливість брендування автомобілей отримують водії, які зареєстровані в мобільному додатку ІНФОРМАЦІЯ_1 та надають послуги перевезення через цей додаток теж не може бути достатньою підставою вважати, що саме в момент ДТП транспортний засіб VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 використовувався для надання послуг таксі. Наліпка з надписом «ІНФОРМАЦІЯ_1» на транспортному засобі не може бути доказом використання цього транспортного засобу у режимі таксі.

Окрім того, пунктом 86 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 передбачено, що для надання послуг таксі перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства транспортні засоби, відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожний автомобіль, обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

Доказів наявності ліцензійної картки на транспортний засіб VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 матеріали справи не містять.

Отже, з вищевказаного вбачається, що транспортний засіб VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 не відноситься до категорії таксі, так як транспортний засіб не оснащеним належним чином відповідно до законодавства.

Також суд не приймає до уваги факту зареєстрованого у ОСОБА_3 виду діяльності «Надання послуг таксі», оскільки вказана обставина жодним чином не підтверджує використання саме VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 у якості «таксі» у момент ДТП.

Пояснення ОСОБА_2 , викладені в протоколах допиту водія ЗТ3, з урахуванням відсутності інших доказів, не можуть підтвердити використання транспортного засобу VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 як таксі саме під час ДТП. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2021 у справі №754/14936/21 обставину надання винуватцем ДТП послуг таксі не встановлено.

Окрім того, клопотань про допит водія ОСОБА_2 у судовому засіданні відповідач не заявляв, інших доказів на підтвердження факту використання застрахованого транспортного засобу VolkswagenGetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 як таксі під час ДТП суду не надав.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність відмови Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у виплаті позивачці страхового відшкодування на підставі п.п.15.2.8п. 15.2. розділу 15 Договору страхування, а тому позов про стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування в сумі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп., що не перевищує страховий ліміт за договором, підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» (, АДРЕСА: 04050, М. Київ, вул. Глибочицька,будинок 44) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 100000 (сто тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» (, АДРЕСА: 04050, М. Київ, вул. Глибочицька,будинок 44)судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. у дохід держави (отримувач коштів -ГУК у м. Києві/Шевченк.р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ)-37993783; банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026011).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко