Провадження № 2/761/735/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» завдану майнову шкоду в розмірі 3811,86 грн, інфляційні втрати 1 598,79 грн, 3% річних 262,86 грн, пеню 2 676,97 грн; стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 2000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

У обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.10.2020 року страховика ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю ЕС.АЙ.» було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, та написано заяву про страхове відшкодування.

Позивач вважає, що стягненню з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕС.АЙ» підлягає невиплачена сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи.

Разом з цим позивач вказує, що відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, якийпрострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язанийсплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Переконаний, що з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ.» підлягають стягненню інфляційні витрати, 3 % річних та пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Окрім того, позивач вважає, що сума франшизи в розмірі 2 000,00 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Також звертає увагу суду на те, що внаслідок ДТП та тривалої не виплати матеріального збитку, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася виключно з вини водія ОСОБА_2 , позивач перебував тривалий час у пригніченому стані, відчував певний емоційний та фізичний дискомфорт, пов?язаний з необхідністю проведення оцінки пошкодженого автомобілю, його ремонтом і відшуканню грошових коштів на це, у зв?язку з цим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень, які, на його переконання, підлягають стягненню з винуватиці у ДТП ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 .

Згідно відповіді на запит від 09.08.2021, відповідач у справі зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2021прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» сповіщався належним чином про місце та час розгляду справи, представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи відповідач повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. У заяві заперечувала щодо задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що позивачем не надано доказів моральних збитків. Також ОСОБА_2 повідомляла суд про сплату на користь позивача франшизи у розмірі 2000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2020 між ТДВ «СК «Ю. ЕС. АЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір (поліс) № 104078660 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб FiatDoblo, державний номерний знак НОМЕР_1 , франшиза за полісом 2000 грн., із страховим лімітом 130 000 грн.

ОСОБА_2 26.10.2020 о 15 год. 30 хв. по вул. В.Чорновола, 25 в м. Києві, керуючи автомобілем «Fiat» д.н.з. НОМЕР_1 , під час об`їзду перешкоди, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем «Mercedes» НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином, ОСОБА_2 порушила п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По факту дорожньо-транспортної пригоди відносно відповідача-2, за невиконання вимог Правил дорожнього руху України, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 037154.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень на користь держави.Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

27.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю. ЕС. АЙ» із повідомленням про ДТП.

28.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю. ЕС. АЙ» із заявою про страхове відшкодування.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування розмір матеріального збитку складає 5 811 грн 86 коп, безумовна франшиза - 2 000 грн 00 коп, сума страхового відшкодування - 3 811 грн 86 коп.

Таким чином, між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення:

- протиправна поведінка особи;

- настання шкоди;

- причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди;

- вина завдавача шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 р. у справі №3/761/9108/2020 встановлено, що ОСОБА_2 26.10.2020 о 15 год. 30 хв. по вул. В.Чорновола, 25 в м. Києві , керуючи автомобілем «Fiat» д.н.з. НОМЕР_1 , під час об`їзду перешкоди, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем «Mercedes» НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Таким чином, ОСОБА_2 порушила п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок такої протиправної поведінки ОСОБА_2 було завдано шкоду автомобілю позивача. Отже, встановленими є такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, настання шкоди та причинний зв`язок.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди.

Вина підтверджена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 р. у справі №3/761/9108/2020, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.

Отже суд встановив підстави для деліктної відповідальності відповідача за завдання шкоди володільцю застрахованого транспортного засобу.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників функціонує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22. 1 Ст. 22. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно частини 2 статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 12. 1 ст. 12 розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Судом за основу розрахунку розміру матеріальних збитків прийнято розрахунок страхового відшкодування. Розмір матеріального збитку становить 5 811 грн 86 коп.

Судом встановлено, що відповідач-1 як страховик у відносинах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не сплатив позивачу страхового відшкодування.

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено суму страхової франшизи у розмірі 2 000 грн.

Отже, керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд дійшов висновку, що сума страхового відшкодування має становити 3811 (три тисячі вісімсот одинадцять) грн 86 коп. З урахуванням того, що відповідачем-1 не було сплачено позивачеві суму страхової виплати, суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди у розмірі 3811 (три тисячі вісімсот одинадцять) грн 86 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-1 на його користь пені, суми інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018р. у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 червня 2018р. у справі № 308/3162/15-ц, - позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 6-927цс16).

Отже, ураховуючи вищевикладене,перевіривши розрахунок, наданий позивачем та не спростований відповідачем-1, суд дійшов висновку про те, що інфляційні витрати у розмірі 1598 грн 79 коп., 3% річних у розмірі 262 грн 86 коп та пеня у розмірі 2676 грн 97 коп. підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Судом встановлено, що сума франшизи за страховим полісом складає 2 000 грн.Дана сума коштів не перебуває в межах відповідальності страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та має бути відшкодована винною особою в ДТП.

Водночас відповідачкою-2 ОСОБА_2 до суду надано докази перерахування позивачеві суми коштів у розмірі 2 000 грн 00 коп як відшкодування розміру франшизи.

Ураховуючи встановлену обставину, яка не була спростована позивачем,суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування розміру франшизи.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд під час розгляду справи дійшов висновку, що позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, тяжкості вимушених змін у житті у зв`язку із неможливістю користуватися пошкодженим транспортним засобом, часу та зусиль, необхідних для тривалого відновлення попереднього стану транспортного засобу, а вина відповідача-2 підтверджена постановою постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2020 р. у справі №3/761/9108/2020.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача-2 моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір потрібно покласти на відповідачів пропорційно до задоволених вимог та, відповідно, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.,

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн 00 коп.

За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Крім того, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями ч.3ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатське: бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До позовної заяви позивачем надано копію Договору №02/03 від 02.03.2020 про надання правової допомоги; акт прийому-передачі послуг №1 від 17.02.2022; рахунок-фактуру №1 від 17.02.2022; квитанцію про перерахунок коштів.

Зі змісту наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу вбачається, що адвокатом Шевченком Дмитром Валерійовичем було надано позивачеві послуги з правничої допомоги, вартість яких у сумі становить 5 000 грн 00 коп.

Надання адвокатом позивачеві правничу допомоги у межах даної справи є реальним та підтверджується матеріалами справи. Окрім того, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та значенням справи для позивача.

При цьому суд також, враховує положення ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за якими у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідачіне подавали до суду заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, беручи до уваги співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, задоволення позовних вимог у повному обсязі, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також критерії обґрунтованості й пропорційності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.258-259,263-268,273, 274, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (, адреса: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) у відшкодування майнової шкоди 3811 (три тисячі вісімсот одинадцять) грн 86 коп., інфляційні витрати - 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) грн 79 коп., 3% річних - 262 (двісті шістдесят два) грн 86 коп, пеню - 2676 (дві тисячі шістсот сімдесят шість) грн 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (, адреса: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко