ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/19061/23

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/657/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа

Позивач: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради

Відповідач: ОСОБА_1

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (суддя Маринченко О.А.), постановлену у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

29 лютого 2024 року до суду надійшла заява заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про забезпечення позову, в якій він просить: накласти арешт на земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер :02:051:0067) та садовий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :02:051:0067, до набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 року у задоволенні заяви заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про забезпечення позову відмовлено. Ухвала мотивована тим, що з урахуванням предмету спору обраний вид забезпечення позову у даній справі не може бути застосовано. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури просить скасувати вказану ухвалу суду і задовольнити заяву про забезпечення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повністю з`ясував обставини справи, не дав належну оцінку викладеним у заяві доводам, які мають істотне значення. Зокрема, прокурором заявлено негаторний позов з вимогами немайнового характеру про повернення земельної ділянки, яка не могла бути передана у приватну власність, тому заявлений вид забезпечення позову відповідав змісту та предмету позову. Крім того, поза увагою суду залишилась вимога заяви про забезпечення позову в частині заборони державним кадастровим реєстратором вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються спірної земельної ділянки та не була ним розглянута.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно зі ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :02:051:0067), яка за доводами позову знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Десна та відноситься до земель водного фонду і яка вже відчужувалась первісним набувачем третьою особою ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 , а також знесення розташованого на ній об`єкту самочинного будівництва (садового будинку).

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що існує достатньо обгрунтоване припущення, що власниця спірного майна може розпорядитися ним, зокрема відчужити земельні ділянки іншим особам, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин, дійсних обставин справи, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та садовий будиночок суд вважає обґрунтованим, так як арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Разом з тим, накладення арешту на нерухоме майно забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Також в заяві про забезпечення позову заявник просить вжити такий захід забезпечення позову, як заборона державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вносити до Державного земельну кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки, кадастровий номер :02:051:0067, площею 0,12 га.

Такий вид забезпечення позову у даному випадку має на мені заборону внесення щодо спірної земельної ділянки будь яких відомостей в тому числі і щодо її поділу, зміни цільового призначення таке інше.

Таким чином, подана прокурором заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Одночасно слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 скасуванню з прийняттям постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4,, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 року скасувати.

Заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0067, площею 0,12 га, розташовану адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Накласти арешт на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки, кадастровий номер :02:051:0067, площею 0,12 га.

Позивач: Чернігівська міська рада (місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000; ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2024 року.

Головуючий: Судді: