ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8363/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ»

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 17 січня 2024 року

в складі судді Жовноватюка В. С.

у цивільній справі №759/7092/23 Солом`янького районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» (далі - ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ») звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 53 776 грн 30 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони уклали кредитний договір №113 від 29.10.2021. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кошти кредиту, у сумі 50 588,24 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, у відповідача утворилася заборгованість за невиконаним грошовим зобов`язанням у сумі 53 776,30 грн.

Відповідачу направлялась вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань шляхом сплати повної суми заборгованості, однак відповідач заборгованість не погасив.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з розрахунку позивача вбачається, що останній звернувся з позовом, в якому просить стягнути з нього суму невиплаченого кредиту та штраф за прострочення чергового платежу у сумі 21 188,06, з яких штраф за період з 24.02.2022 становить 14 162,72.

Посилаючись на настання форс-мажорних обставин та лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, просив відмовити у задоволенні вимого про стягнення штрафів у сумі 14 162,72.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» заборгованості у розмірі 39 611,58 грн.

У стягнення заборгованості у сумі 14 162,72 грн відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок залишив поза увагою, що заборгованість у розмірі 14 162,72 грн не є штрафом, а нарахованими відсотками, що відображувалося у графіку погашення платежів, який узгоджувався із відповідачем, а тому помилково застосував положення Закону України від 15.03.2022 №2120-ІХ, яким накладено мораторій на стягнення неустойки.

Вказував, що суд помилково ототожнив відсотки за користування коштами із відповідальністю боржника за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За вказаних обставин, просив змінити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.01.2024 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 17.01.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 148-149, 152-153).

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 17.01.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 150-151, 154-155).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 14 162,72 грн суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на те, що Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ накладено мораторій на стягнення неустойки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2021 ТОВ «Лакі кредит», як кредитор, та ОСОБА_1 , як позичальник, уклали кредитний договір №113, за яким останній отримав кредит у розмірі 50 588,24 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору, строк кредиту 12 місяців, з днем остаточного повернення 29 жовтня 2022 року включно.

Згідно з п.1.4. договору, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 15,00% за день (5475,00% річних) від початкової суми кредиту (загального розміру); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 3,5% в місяць (42% річних) від початкової суми кредиту (загального розміру). Тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 6 договору встановлена відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору, а саме за несвоєчасну сплату відповідного платежу позичальник сплачує неустойку у вигляді штрафу.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що відповідач має заборгованість у розмірі 53 776,30 грн.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором та у якому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано кредитний договір №113 від 29.10.2021; таблицю обчислення загальної вартості кредиту; анкету-опитувальник від 29.10.2021; паспорт споживчого кредиту; платіжне доручення; акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 01.03.2023 та вимогу за кредитним договором (а. с. 9-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 01.03.2023, наданого позивачем, станом на 01.03.2023 утворилась заборгованість в сумі 53 776,30 грн, яка виражена у формі кінцевого сальдо між дебетом та кредитом, тобто між фактично отриманими коштами, включно з нарахованими відсотками та фактично внесеними коштами позичальником на погашення кредиту.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнав факт отримання позики у розмірі 50 588,24 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 заперечував проти наданого Банком розрахунку заборгованості. Зазначаючи, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за черговим платежем у сумі 21 188,06 та штрафу за період з 24.02.2022 у сумі 14 162,72 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 визнав факт отримання кредиту однак заперечував проти розрахунку заборгованості, наданого позивачем у акті звірки заборгованості, то саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок спростувати заявлений позивачем розмір заборгованості.

Наданий Банком до позовної заяви акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 01.03.2023 підписаний уповноваженою особою ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості. Контррозрахунків ОСОБА_1 не надав, а лише зазначав, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за черговим платежем у сумі 21 188,06 та штрафу за період з 24.02.2022 у сумі 14 162,72 грн. Разом з тим, такі обставини не підтверджені матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 53 776,30 грн, розрахунок якої виражений як сальдо між дебетом та кредитом у акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 01.03.2023. Так з вказаного акту вбачається, що до дебету відноситься заборгованість за кредитом нарахована ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» з оборотом 71 776,30, а до кредиту відносяться сплачені ОСОБА_1 платежі за кредитом у сумі 18 000,00 грн. Кінцеве сальдо виражене у вигляді різниці між дебетом та кредитом (71 776,30-18 000,00=53 776,30).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не доводив обставин, що підписи у кредитному договорі, в якому погоджено істотні умови щодо розміру кредиту, сплати відсотків, тощо йому не належить.

Отже відповідачем визнано розмір виданого Банком кредиту та не спростовано його погашення в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів погоджується, з доводами апеляційної скарги, щодо помилкового ототожнення судом першої інстанції нарахованих за договором відсотків із неустойкою.

Як вже зазначалось вище, з пп. 1.3 п. 1 Кредитного договору №113 від 29.10.2021 вбачається, що загальний розмір кредиту складає суму 50 588,24 грн, яка, з урахуванням пп. 1.4 п. 1, пп. 2.2 п. 2 та пп. 3.3 п. 3 Договору складається з 43 000,00 грн та 7 588, 24 грн процентів за перший день користування кредитом (5 475% річних). Крім того, починаючи з другого дня та до кінця строку надання кредиту процентна ставка складає 3,5% в місяця (42% річних).

Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту вбачається, що відсотки нараховувалися наступним чином: 7588,24 грн - за перший день (29.10.2021); 1711,57 грн - 29.11.2021 та з 29.12.2021 по 29.10.2022 по 1770,59 грн щомісячно, а всього нарахованих відсотків, за виключенням відсотків, нарахованих за перший день, у сумі 21 188,06.

З акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 01.03.2023 вбачається, що до дебету, тобто нарахувань, окрім кредиту та відсотків за перший день, нараховувалися також суми за 29.12.2021 - 1771,57 грн, та в подальшому, щомісячно до кінця строку дії договору 1770,59 грн, що відповідає сумі нарахованих відсотків, вказаних у таблиці загальної вартості кредиту.

За вказаних обставин, посилання відповідача на те, що позивач звернувся з позовом про стягнення чергового платежу у розмірі 21 188,06 грн та неустойки не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці суми кредиту з урахуванням нарахованих відсотків в межах строку дії договору та внесених відповідачем на погашення кредиту коштів.

Таким чином знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо помилкового ототожнення судом першої інстанції нарахованих за договором відсотків із неустойкою та як наслідок помилкового застосування.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

Враховуючи те, що апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 14 162,72 грн, що підлягають стягненню з відповідача, однак скаржник просив змінити рішення суду, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із скасуванням в цій частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, то за приписами ч. 13. ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14 162,72 грн, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛАКІ КРЕДИТ» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 772,42 грн, з яких 706,97 грн судового збору за подання позовної заяви та 1065,45 грн за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду ми. Києва від 17 січня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 в оскаржуваній частині - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ»заборгованість за кредитом в сумі 14 162 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят дві) грн 72 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ» судовий збір у сумі 1 772(одна тисяча сімсот сорок дві) грн 42 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ КРЕДИТ», ; юридична адреса: м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, буд. 5, офіс 219.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська