Номер провадження: 22-ц/813/1067/24
Справа № 495/1540/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із наведеним позовом, який мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 25 червня 2021 року укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до умов якого він надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 646 461,00 грн на умовах строковості та зворотності, а відповідач зобов`язувався повернути вказану суму в строк до вересня 2021 року включно, але всупереч умовам договору позики, станом на сьогоднішній день борг не сплачено.

Посилаючись на порушення відповідачем грошового зобов`язань та невиконання його у строк, встановлений договором, позивач, з передбачених ст. 625, 1050 ЦК України підстав, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1 701 303,94 грн, яка складається з суми позики 1 646 461,00 грн, індексу інфляції за весь час прострочення 38 197,90 грн, а також трьох процентів річних від простроченої суми 16 645,04 грн, також просив стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд визнати розписку недійсною, у задоволенні позову відмовити, зобов`язати позивача повернути йому документи на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що між ним (відповідачем) та ОСОБА_3 (позивачем) не виникли правовідносини позики, кошти реально позивачем не передавались, справжня правова природа правовідносин між ним та позивачем виникла внаслідок трудової діяльності, а розписка була написана ним не з власної волі, а внаслідок застосуванням фізичного та психічного тиску з боку позивача.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 25 червня 2021 року в розмірі 1 646 461,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу у розмірі 38 197,90 грн, три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 16 645,04 грн.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2021 року по справі № 753/11670/17, про те, що при розгляді справ про стягнення заборгованості по розписці з осіб, що перебували у трудових відносинах з позивачем, суд має встановити справжню правову природу відносин, а тому, на його думку, суд, проігнорувавши справжню правову природу правовідносин між сторонами та докази наявності трудових відносин, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Порушення судом норм процесуального права заявник вбачає в тому, що після закриття підготовчого провадження, про проведення якого він не був належним чином повідомлений, та ознайомлення з матеріалами справи ним у судовому засіданні заявлялось усне клопотання про виклик та допит у якості свідків працівників ПП «ВКФ» Альфа-Грант» та ПП «Альфа Люкс», у підтвердження зазначених ним обставин, однак суд проігнорував дану заяву та без постановлення ухвали відмовив у її задоволенні, мотивувавши пропущенням строків та невідповідністю заяви процесуальним вимогам, тому вважає за можливе здійснити дану процесуальну дію під час апеляційного розгляду справи. Також вказує на те, що встановлення факту насильства щодо нього можливо шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін, вказавши про встановлену судом першої інстанції повноту, достовірність та достатність доказів існування цивільно-правових відносин позики між сторонами, враховуючи наявність у позивача оригіналу розписки у підтвердження невиконання боржником у визначений в розписці строк боргового зобов`язання, а також визнання відповідачем факту складення та підписання ним власноручно розписки, як і правомірність встановлення судом факту існування між сторонами дружніх відносин як дійсного мотиву укладення позики; твердження відповідача стосовно написання розписки під впливом (тиском) не доведені жодним доказом, які є недопустимими, оскільки не засвідчені належним чином, не мають відношення до предмета спору та не підтверджують факт перебування відповідача та ПП «ВКФ» Альфа-Грант» та ПП «Альфа Люкс».

Також просив відхилити подані ОСОБА_1 клопотання про долучення до апеляційної скарги письмових доказів, про проведення почеркознавчої експертизи, про виклик та допит свідків.

Справа перебувала у провадженні судді Цюри Т.В.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 01 серпня 2023 року суддя Цюра Т.В. звільнена з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Із наведених підстав справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2023).

Розгляд справи був призначений на 04 жовтня 2023 року о 14-й год.

Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2023 року вилучено суддів учасників колегії Сєвєрову Є.С., Вадовську Л.М., нові судді: Лозко Ю.П., Кострицький В.В.

В процесі апеляційного розгляду справи, від представника ОСОБА_1 адвоката Ставніченка М.В. 30 серпня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі на підставі п. 2, 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із його перебуванням у лавах Збройних Сил України, а також у зв`язку із неможливістю розгляду цієї справи до розгляду справи № 521/13793/23 за його позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

В обґрунтування наведених обставин надав копію військового квитка серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року про те, що 12 липня 2023 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/22 «Про загальну мобілізацію» призваний у Збройні Сили України та фотокопію військового жетона НОМЕР_2 .

15 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підставі п.п. 3 ч.1 ст. 43 ЦПК України подав до суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, вказавши на неналежність та недопустимість поданих відповідачем у підтвердження викладених ним обставин доказів, зокрема копії військового квитка та фотокопії військового жетону, вважаючи, що такі докази самі по собі без зазначення їх приналежності та без надання наказу про перебування відповідача на військовій службі у складі Збройних Сил України не є достатніми для зупинення провадження у справі; в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України відповідач не вказав конкретну обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому саме полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, а наявність зупиненого за клопотанням ОСОБА_1 провадження по справі № 521/13793/23 не може бути перешкодою для розгляду цієї справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; вважає, що клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі є зловживанням процесуальними правами і спрямоване на безпідставне затягування розгляду цієї справи

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 не з`явився, 16 квітня 2024 року подав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи внаслідок несвоєчасного початку розгляду справи та зайнятості в інших процесуальних діях, що не перешкоджає вирішенню заявленого ним же ще в серпні 2023 року клопотання.

У судовому засіданні під час вирішення клопотання про зупинення провадження у справі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання з підстав, викладених в запереченнях на клопотання, не заперечував щодо вирішення клопотання про зупинення провадження у справі за відсутності представника сторони відповідача.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду вказаного процесуального питання.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження по справі, колегія суддів приходить до висновку, що таке підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_3 від 08 серпня 2022 року № 2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або і інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, зарахований до особового складу, виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Такі правові висновки викладені у постанові КЦС ВС від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22) виснував, що результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу. При цьому встановлено, що довідка від 19 липня 2022 року № 1893, видана військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , надана відповідачем, не видавалася.

Відповідно до наданої у підтвердження викладених у клопотанні ОСОБА_1 копії військового квитка серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року, 12 липня 2023 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/22 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України (п. 9 квитка) та проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_4 згідно наказу від 12 липня 2023 року (п. 17 квитка); наказом начальника від 12.07.2023 ОСОБА_1 присвоєно особистий номер НОМЕР_2 , про що зроблено відмітку у розділі VII військового квитка «Службові відмітки».

Також у підтвердження викладених у клопотанні обставин представником ОСОБА_1 адвокатом Ставніченко М.В. через підсистему «Електронний суд» 04 квітня 2024 року подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії наданої на адвокатський запит відповіді начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби № 08-1132-24-Вих від 22.01.2024, з якої вбачається, що на виконання статті 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, військові частини державної прикордонної служби України (в т.ч. військова частина НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 прикордонний загін)) запроваджують та здійснюють передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовують повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Наведеним листом також проінформовано, що сержант ОСОБА_1 зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 12 липня 2023 року.

Оцінюючи надані відповідачем доказів у їх сукупності, які свідчать як про перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для обов`язкового зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає таке достатнім для висновку про обґрунтованість клопотання в наведеній частині.

Будь-яких інших вимог для зупинення провадження у справі в наявній ситуації закон не висуває.

Оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка запроваджує та здійснює передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовують повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 495/1540/22 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Колегія суддів не може погодитися з позицією представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 стосовно того, що позивач бере участь у розгляді справи через свого представника, оскільки частина третя статті 252 ЦПК України, відповідно до приписів якої, суд не зупиняє провадження у справі, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, застосовується у випадках, якщо зупинення провадження у справі мало місце на підставі пунктів 1-3 частини першої статті 252 ЦПК України, і не може бути застосована до цих правовідносин, так як в даному випадку провадження зупиняється на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2023 року справа № 466/5393/22 (провадження № 61-7529св23).

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.

Вирішуючи клопотання відповідача ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження по справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.

За нормою п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17, зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. При цьому межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. По своїй суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи (10 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2462/18).

При вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 156/752/22 Верховний Суд зазначив, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Зі змісту поданого представником відповідача клопотання про зупинення провадження у справі вбачається, що у провадженні судді Малиновського районного суду м. Одеси Рядчої Т.І. перебуває справа № 521/13793/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, що на думку відповідача є підставою для зупинення апеляційного провадження у справі, що переглядається, до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 521/13793/23.

У підтвердження наведених обставин відповідачем не надано відповідних доказів, які б давали підстави стверджувати про неможливість розгляду наведеної справи до набранням законної сили судовим рішенням у справі № 521/13793/23, зокрема, як зі змісту клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі так і зі змісту судових рішень, які містяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень неможливо встановити обставини у розрізі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Отже, з огляду на те, що клопотання не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 521/13793/23, так і того, що в справі № 521/13793/23 можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цивільній справі, що переглядається в апеляційному порядку, вказане виключає можливість застосування судом передбачених пунктом шостим частини першої статті 251 ЦПК України наслідків у вигляді зупинення провадження у справі.

У справі, що переглядається, апеляційний суд враховує, що при вирішенні клопотання щодо зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд має враховувати приписи статті 367 ЦПК України, якою регламентується межі розгляду справи судом апеляційної інстанції й не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тому зупинення провадження у справі з наведених відповідачем підстав порушить принцип ефективності судового процесу, направлений на недопущення порушення розумних строків розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що зупинення провадження у справі, яка переглядається, до набрання законної сили рішенням у справі № 521/13793/23, у якій ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року зупинено провадження до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України порушує вимоги закону щодо розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст. 251, 253 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задовольнити частково.

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомити Одеський апеляційний суд про настання підстав для поновлення апеляційного провадження у справі № 495/1540/22.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 19 квітня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко