УХВАЛА

18 квітня 2024 року м. Мукачево Справа №303/7371/23

2-з/303/12/24

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) ОСОБА_3 ;

(2) ОСОБА_4 ;

(3) ОСОБА_5

треті особи: (1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович;

(2) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоцянівська Олена Миколаївна

про визнання договору недійсним та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

9 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Поряд з цим, 16 квітня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104) (надалі Квартира), із забороною відчуження і передачею в користування третім особам цього нерухомого майна до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що предметом спору по справі, яка перебуває у провадженні суду є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2021 року та витребування майна з чужого незаконного володіння. За доводами представника позивача, Квартира неодноразово відчужувалась, в тому числі за підробленими документами, а тому існує загроза чергової зміни власника майна, що призведе до невиконання чи утруднення можливого виконання рішення суду та поновлення становища, що існувало до порушення права.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, а також матеріали цивільної справи №303/7371/23, суд констатує наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору з привиду якого виникло спірне правовідношення є нерухоме майно, а саме: Квартира.

Спірне нерухоме майно було придбане ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири із розстрочкою платежу від 22.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_3 відчужив Квартиру ОСОБА_4 на підставі оскаржуваного Договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоцянівською О.М. та зареєстрованого в реєстрі під № 191.

Для укладення зазначеного правочину ОСОБА_3 надав заяву ОСОБА_1 , посвідчену 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зі змісту якої вбачалося, що остання надає згоду на продаж Квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності.

Поряд з цим, заявник посилається на те, що згоди на відчуження Квартири не надавала, а заява посвідчена 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. є підробленою, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, який наявний в матеріалах справи.

В подальшому, Квартира була відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 .

Таким чином, вибуття Квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поза волею співвласника (позивача) за підробленою згодою, зумовила необхідність звернення до суду з метою захисту ОСОБА_1 своїх прав.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Відповідно до пунктів 1, 2, частини першої ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року№ 9 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його застосування.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

При вирішенні заяви слід зазначити, що заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

В протилежному випадку, - уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналіз змісту заяви про забезпечення позову та матеріалів справи свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідач ОСОБА_5 може розпорядитися належною їй на праві власності Квартирою на власний розсуд.

Водночас, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, із забороною відчуження і передачою в користування третім особам цього нерухомого майна до набрання рішенням у даній справі законної сили, жодним чином не створює перешкод теперішньому власнику у користуванні цією квартирою. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності вищевказаним законодавчим приписам, роз`ясненням Верховного Суду України та прецедентної практики ЄСПЛ крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики, суд приходить до висновку про підставність вимог за заявою, оскільки вжиття заходів забезпечення в означений заявником спосіб буде ефективним, дієвим, адекватним та співмірним заходом, спрямованим на забезпечення збереження status quo до остаточного вирішення справи.

Вирішуючи заяву суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а також адекватність заходів забезпечення позову, що застосовується судом, шляхом визначення їх відповідності вимогам, на забезпечення яких вони вживається.

В свою чергу, питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Таким чином, з метою виключення потенційної можливості невиконання рішення суду, заяву слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 - задоволити.

2. Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104) із забороною відчуження і передачею в користування третім особам вказаного нерухомого майна до набрання рішенням у даній справі законної сили.

3. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

4. Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

5. Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: (1) ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ;

(2) ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ;

(3) ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , Російська Федерація)

треті особи: (1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович (01001, м.Київ, вул. Костьольна 6, оф.16);

(2) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоцянівська Олена Миколаївна ( АДРЕСА_5 )

Суддя В.В. Кость