Провадження № 2/641/91/2024 Справа № 641/8376/23
18 квітня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: Курганникової О.А.,
за участю секретаря судових засідань :Ареп`євої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
АТ «Кредобанк», звернувся до суду з позовною , у якій позивач в особі представника адвоката Павленка С.В., просить:
- стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № CL-318151 від 22.06.2021 року у розмірі 312 154,81 гривень, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 197 179,50гривень; заборгованості за відсотками 114 975,31 гривень.
- стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 4 682,32 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31 215,48 гривні.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що 22.06.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-318151 , відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 220 000 гривень на строк до 19.06.2026. На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичалник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № CL-318151 від 22.06.2021 станом на 01.12.2023 заборгованість відповідача перед АТ «Кредобанк» становить 312 154,81 грн. Враховуючи, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № CL-318151 від 22.06.2021 року у розмірі 312 154,81 грн.
Ухвалою судді від 05.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановлений законом спосіб , причини неявки суду не повідомили.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 22.06.2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-318151, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування, комісію та інші платежі, передбачені цим кредитним договором.
Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 220 000,00 грн. на поточні потреби строком до 19.09.2026 року.
АТ «КРЕДОБАНК» умови кредитного договору виконало належним чином та 14.09.2021 року надало відповідачу ОСОБА_1 кредит на загальну суму 500000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 33949824, №33948425,№33948439, № 33949811 від 22.06.2021року та випискою про рух коштів по рахунку відповідача за період з 22.06.2021 року по 01.12.2023 року.
Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 35 % річних.
Відповідно до п. 4.5 кредитного договору, реальна річна процентна ставка становить 41,19 %.
Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим договором.
Відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання, встановлені умовами договору, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 01.12.2023 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед АТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором № CL-318151 від 22.06.2021 року становить 312 154,81 грн., яка складається з наступного: 197 179,50 грн. заборгованість за тілом кредиту, 114 975,31 грн.- заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, який долучено до позовної заяви.
З метою досудового врегулювання спору 01.11.2023 та 08.11.2023 року АТ «КРЕДОБАНК» зверталося до відповідачів з вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Вказані вимоги 21.11.2023 року та 28.11.2023 року повернулась на адресу відправника у зв`язку із закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні.
На час розгляду справи, суду не надано доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором № CL-318151 від 22.06.2021 року в розмірі 312 154,81 грн.
В позовній заяві представник позивача просить стягнути заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку також з відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що ОСОБА_1 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
З викладеного вбачається, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.
Розділом ІІ Глави 3 Сімейного кодексу України визначені поняття шлюбу, права та обов`язки подружжя.
Частинами першою та другою ст. 21 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
З викладеного вище вбачається, що шлюб чоловіка та жінки має бути зареєстрований органом державної реєстрації актів цивільного стану та засвідчується свідоцтвом про шлюб.
До позовної заяви не додано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували як на час укладення кредитного договору так і на час розгляду справи в зареєстрованому шлюбі між собою.
Посилання представника позивача на те, що позичальником ОСОБА_1 було підписано анкету заяву№ CL-318151 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не ґрунтуються на нормі Закону та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України.
Крім того, будь-яких доказів укладення між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 договору поруки чи виникнення інших договірних зобов`язань до позовної заяви не додано.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».
За подання позовної заяви в 2023 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4 682,32 грн., відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується платіжним дорученням № 63605431 від 14.12.2023 року.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 4 682,32 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
В позовній заяві представник позивача просить також стягнути в солідарному порядку з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 215,48 грн.
Згідно п. 8 ч. 2 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у загальному розмірі 31 215,48 грн. надано: копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року; копію довіреності видану АТ «КРЕДОБАНК» на ім`я адвоката Павленка С.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката Павленка С.В.
Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з положень статей137,141ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Під час вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на те, що провадження по цивільні справі відкрито в загальному провадженні. Представник позивача адвокат Павленко С.В. жодного разу не приймав безпосередню участь в судовому засіданні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Суд, вирішуючи питання щодо витрат понесених учасником справи на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в позові розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з не обґрунтованістю та не доведеністю понесених витрат.
Керуючись статтями258-259,263-265 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк», заборгованість за кредитним договором №CL-318151 від 22.06.2021 року станом на 01.12.2023 року у розмірі 312 154 (триста дванадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 81 коп. та судовий збір у розмірі 4 682 (чотири тисячі шістсот вісімдесят дві) грн. 32 коп., всього на суму 316 837( триста шістнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн.13 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач : Акціонерне товариство «Кредобанк», , місцезнаходження: вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. А. Курганникова