Справа № 490/3478/23 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О. С.
Провадження № 22ц/812/507/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
Провадження № 22ц/812/571/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Чулупа О. С. в місті Миколаєві зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про відшкодування моральної і матеріальної шкоди,

завданої внаслідок залиття квартири

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 100 673 грн матеріальної шкоди, пов`язаної із залиттям належної їй квартири, 6 400 грн витрат на проведення експертного дослідження для визначення розміру матеріальної шкоди та 20 000 грн компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У цій квартирі позивачкою було зроблено ремонт та вона виставлена на продаж, у зв`язку з переїздом ОСОБА_2 на проживання та роботу до міста Одеса.

9 грудня 2022 року ввечері, вже під час комендантської години, вона дізналася про затоплення її квартири, про що позивачку повідомили сусіди телефоном.

10 грудня 2022 року позивачка, яка мешкає в м. Одеса, прибула до своєї квартири та з`ясувала, що затоплення відбулося з квартири АДРЕСА_2 , яка розташована вище, оскільки стеля, стіни та підлога її квартири замокли.

З метою фіксування факту пошкодження належного позивачці майна вона звернулася до відділу поліції та ТОВ «Керуючої компанії «Південна 1», працівниками якої складено акт про залиття її квартири, внаслідок витікання води з прибору опалення (батареї) квартири АДРЕСА_2 , що розташована на 8 поверсі та належить на праві власності відповідачці.

Внаслідок залиття квартири позивачки пошкоджено: стелю квартири, зокрема підвісну стелю в коридорі; на стінах залишилися жовто-бурі плями від потьоків води, деформовані дверні коробки; відбулося намокання та тріщини листів гіпсокартону, деформація плит ламінату на підлозі.

Відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи вартість ремонтно - будівельних робіт, які потрібнопровести для відновлення попереднього стану квартири, становить 100 673 грн.

При тому позивачка перенесла моральні страждання та хвилювання, оскільки належна їй на праві власності квартира перебувала у відмінному стані із зробленим новим ремонтом та була виставлена на продаж, внаслідок чого ОСОБА_2 очікувала від її продажу отримати достатній дохід. Але внаслідок залиття квартири позивачці довелось прикласти багато додаткових зусиль, щоб привести квартиру у попередній стан, для чого доводилось часто відриватись від роботи, особливо зважаючи на те, що вона мешкає у іншому місті, що викликало у неї додаткові складнощі. Усе це призвело до емоційного стресу, душевних страждань, негативних емоцій та переживань.

Посилаючись на те, що відповідачка відмовилась відшкодовувати збитки в добровільному порядку, мотивуючи це тим, що вона в квартирі не проживає, а лише здає її в оренду, ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом.

Відзиву на позовну заявою відповідачкою не надано.

24 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась з клопотанням про долучення до матеріалів справи роздрукованих фото пошкоджень квартири та копію довідки ТОВ «Керуюча компанія «Південна 1».

25 серпні 2023 року позивачка подала заяву про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на ОСОБА_3 та про витребування документів на підставі яких відповідачка змінила прізвище.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2023 року витребувано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про укладення шлюбу ОСОБА_4 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на її користь 83 894 грн матеріальної шкоди, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподілені судові витрати, стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 838 грн 92 коп. сплаченого судового збору та 4 449 грн 28 коп. витрат за проведення експертизи.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, внаслідок неналежного утримання відповідачкою своєї квартири, та підтвердженої вартості майнової шкоди в розмірі дійсної прямої шкоди без податку на додану вартість, оскільки відповідачка не є суб`єктом сплати податку на додану вартість. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації моральної шкоди, суд вважав їх недоведеними.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити замість нього нове про відмову в задоволенні позову, фактично оскаржуючи рішення лише в частині задоволених судом вимог, та посилалася на те, що судом прийнято до уваги та проаналізовано лише доводи позивачки, і навпаки, не взято до уваги те, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є затікання з прибору опалення батареї квартири АДРЕСА_2 , яка має обслуговуватись ТОВ «Керуюча компанія «Південна 1» та яка несе відповідальність за обслуговування приладів та системи опалення в будинку, в яких сторонам на праві власності належать квартири. Тому розгляд справи проведено без залучення до участі у якості учасника справи ТОВ «Керуюча компанія «Південна 1».

Додатково посилалася на те, що через збройну агресію перебувала в евакуації у місті Львові та на час виникнення самої події не була присутня у своїй квартирі, внаслідок чого зазначені нею обставини є форс-мажорними, і тому є підставою для звільнення її від майнової відповідальності у відповідності до частини 2 статті 1166 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила його скасувати в цій частині та постановити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Зазначала про те, що не погоджується із висновком суду про відсутність підстав для стягнення вартості ремонтно-будівельних робіт з урахуванням ПДВ, оскільки розрахунок вартості таких робіт здійснювався експертом за допомогою Програмного комплексу АВК -5 (3.8.0.), який відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 31 грудня 2008 року дозволяє достовірно визначати вартість будівництва на всіх стадіях його здійснення та відповідає вимогам ДБН Д.1.1-12000 «Правила визначення вартості будівництва». Вказівка суду на те, що відповідачка не є платником ПДВ, окрім наведення ним посилання на статтю 180 ПК України, належним чином ним необґрунтована, і тому сума загального відшкодування безпідставно зменшена на розмір ПДВ.

Посилалася на хибність висновків суду про необґрунтованість заявлених позивачкою вимог про відшкодування грошової компенсації заподіяної їй моральної шкоди. Сам по собі факт залиття належної їй квартири, який встановлено судом, є стресовою ситуацією для власника і тягне для нього додаткові зусилля для організації свого життя.

У відзиві на апеляційну скаргу, яка подана ОСОБА_1 , позивачка вважала її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказувала на те, що акт про залиття квартири є одним із основних доказів, що підтверджує факт завдання шкоди, і тому суд цілком обґрунтовано посилався на цей доказ під час ухвалення рішення. В той же час відповідачкою не надано жодних доказів її невинуватості у спричиненні шкоди. При цьому позивачка вказала, що 10 грудня 2022 року відповідачка з чоловіком прибула до своєї квартири для ліквідації наслідків затоплення. Тому факт проживання в іншому місті не спростовує вину відповідачки у завданні збитків, оскільки законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини завдавача шкоди.

Відповідачкою відзиву на апеляційну скаргу позивачки не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 19 та 28 березня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Тому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

При вирішенні справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_1 власницею квартири АДРЕСА_2 , яка розташована на восьмому поверсі цього ж будинку, над квартирою позивачки (а.с.16, 82, 132)

За змістом акту, складеного 10 грудня 2022 року комісією у складі: майстра дільниці ТОВ «Керуюча компанія «Південна 1», слюсаря сантехніка та власниці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , вбачається, що внаслідок затікання з прибору опалення, розташованого у квартирі АДРЕСА_4 , яка розташована нижче, виявлені пошкодження підлоги, предметів побуту та електромереж квартири. Площа залиття квартири орієнтовно склала у коридорі : стеля 2,8 м2, стіни 9,6 м2 , підлога 7,8 м2; у кімнаті: стеля 13,9 м2, стіни 22,4 м2, підлога 13,9м2; у кухні стеля 3,6 м2, стіни 5,2 м2, підлога 5,4 м2 (а.с.17).

Складеною комісією акт відповідачкою ОСОБА_1 не підписано, але викладені у ньому обставини щодо причин залиття квартири АДРЕСА_3 нею належним чином не спростовані, зокрема, не надано експертний висновок про іншу причину залиття, яка була б відмінною від тієї, що встановлена комісією у акті, або не заявлено клопотання про проведення такої експертизи у судовому порядку.

За такого, судом першої інстанції на підставі ретельно досліджених ним доказів правильно встановлені причини залиття та пошкодження квартири АДРЕСА_1 , що відбулося 9-10 грудня 2022 року. Цією причиною стало затікання з прибору опалення, який розташований всередині квартири АДРЕСА_5 , власницею якої є відповідачка ОСОБА_1 ..

Згідно з положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 4, 5 статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Пунктами 3, 4 та 5 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року за № 219 визначається, що обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації. Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками). При тому точкою приєднання внутрішньобудинкової системи водовідведення багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення є трійник на відгалуженні від стояка внутрішньобудинкової системи водовідведення (трійник належить до внутрішньобудинкової системи).

На підставі аналізу наведених норм матеріального права та встановлених судом обставин справи, слід виснувати, що затоплення квартири позивачки відбулося за неналежного утримання відповідачкою своєї власності, зокрема приладу опалення, який знаходиться у її власності та неналежно нею експлуатувався.

Внаслідок встановлених обставин у суду першої інстанції не було підстав для покладення відповідальності на ТОВ «Керуюча компанія «Південна 1», як виконавця послуг з утримання внутрішньобудинкові системи, в тому числі шляхом залучення його до участі у справі. Не вбачає підстав у цій справі і колегія суддів для застосування факту тимчасового проживання відповідачки у іншому місті, як форс-мажорну обставину, з метою звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за заподіяну з її вини шкоду на підставі частини 2 статті 1166 ЦК України.

За такого доводи відповідачки в апеляційної скарзі про наявність підстав для звільнення її від відповідальності за заподіяну шкоду, у зв`язку з її відсутністю у місті та відповідальністю керуючої компанії за прилади опалення, що розташовані в її квартирі, не є слушними.

Згідно до висновку експерта №12-023 будівельно-технічної експертизи, складеного 3 лютого 2023 року на замовлення учасника справи ОСОБА_2 у відповідності до статті 102 ЦПК України, встановлено, що на момент проведення дослідження в квартирі АДРЕСА_3 спостерігається безліч дефектів, які утворилися на поверхні стель, стін, дверних прорізів та підлоги внаслідок залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 в результаті пориву на системі опалення в районі розташування радіатору. В коридорі - на стелях намокання та тріщини листів гіпсокартону підвісної стелі по свій площі з наявністю сирості та цвілі, а підлозі деформація у вигляді прогибів, просадок та намокання плит ламінату, на стінах жовто-бурі плями потьоків води, намокання, деформація дверної коробки та наличників; в кухні-студії на стелях намокання та тріщини листів гіпсокартону підвісної стелі по всій площі з наявністю сирості та цвілі, на стінах жовто-бурі плями потьоків води, на підлозі деформація у вигляді прогибів, просадок та намокання плит ламінату. Вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення заподіяної матеріальної шкоди в чинних цінах складає 100 673 грн ( а.с.19-45).

Відповідно до положень статті 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, де розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, задовольняючи позов про стягнення майнової шкоди частково, суд, хоча і керувався статтями 23, 1166, 1192, частиною 3 статті 386 ЦК України та правильно виходив із того, що позивачкою доведено факт заподіяння їй шкоди, у зв`язку з пошкодженням належного їй майна квартири АДРЕСА_1 , а відповідачкою не доведено відсутність її вини в заподіяні шкоди позивачці, у зв`язку із неналежним утриманням опалювального обладнання, внаслідок чого мало місце залиття шляхом потрапляння води через перекриття між квартирами сторін, при тому без належного обґрунтування зменшив розмір збитків, що визначений за реальною вартістю.

За такого суд помилково дійшов висновку про необхідність зменшення суми матеріального збитку, враховуючи зокрема, відсутність заперечень відповідачки щодо розміру нарахованої шкоди в порядку проведення експертного дослідження.

Тому рішення суду в цій частині слід змінити, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_5 100 673 грн матеріальної шкоди.

Одночасно відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду, суд першої інстанції правильно послався на положення ЦК України та роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», але помилково вважав, що позивачкою не доведено заподіянні моральної шкоди та не зазначено в чому саме вона полягала.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 ЦК України).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору.

Разом з тим, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачка обґрунтовувала моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у її житті, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для свого здоров`я при безпосередньому усуванню наслідків.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, так як право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення особистого права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що апеляційним судом встановлено порушення прав позивачки, які з врахуванням ступеня вини відповідачки та глибини моральних страждань позивачки, в зв`язку з пошкодженням її майна, слід задовольнити її вимоги частково та визначити 4 000 грн в якості грошової компенсації моральної шкоди, оскільки зазначений нею у позові розмір моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн є завищеним та не підтверджений належними доказами.

За такого рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати з ухваленням нового про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Тому, виходячи із встановлених колегією суддів обставин справи, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди є таким, що не відповідає положенням пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивачки 4 000 грн.

Враховуючи зміну судового рішення в частині задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди та скасування в частині відшкодування компенсації моральної шкоди, за положеннями статті 141 ЦПК України, слід змінити рішення суду і в частині розподілу судових витрат. З відповідачки на користь позивачки за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 6 400 грн витрат за надання експертного висновку на замовлення учасника справи та 1 046 грн 73 коп. понесеного судового збору.

За перегляд справи в суді апеляційної інстанції підстав для відшкодування на користь відповідачки понесених нею витрат немає. Є підстави для часткового відшкодування сплаченого судового збору позивачкою за подачу апеляційної скарги. З відповідачки на користь позивачки слід стягнути 1 117 грн 55 коп. сплаченого нею судового збору за перегляд справи в апеляційному суді.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди змінити, зазначивши про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 673 грн в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити ці вимоги частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн грошової компенсації в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 400 грн витрат за проведення експертного дослідження та 1 046 грн 73 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 117 грн 55 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, починаючи з цього дня, як дати складення повного судового рішення.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова