ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9571/23

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/518/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складення повного тексту судового рішення 15.01.2024) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 20.09.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 472415844, а 28.11.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором №472415844.

Вказує, що 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором №472415844 і відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 74745,90 грн, з яких: 21987,80 грн - сума заборгованості по основному боргу, 52758,10 грн сума заборгованості по відсоткам.

Також посилається, що 25.09.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № , а 22.06.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу №22/06-22, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників і згідно Реєстру боржників від 22.06.2022 до Договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 20731,44 грн, з яких: 2169 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18562,44 грн - сума заборгованості за відсотками.

Як зазначає позивач, 26.09.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № /472929, а 19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу №19042022-Г, за умовами якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 14245 грн, з яких: 3700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10545 грн - сума заборгованості за відсотками.

Проте, як зазначає позивач, супереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань і після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки попередніх кредиторів.

Посилається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, тому ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за договорами перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» на загальну суму 109722,34 грн.

У позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 472415844 у розмірі 74745,90 грн, за договором позики № у розмірі 20731,44 грн, за кредитним договором № /472929 у розмірі 14245,00 грн, всього 109722,34 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за:

- кредитним договором № 472415844 у розмірі 74745,90 грн, з яких: 21987,80 грн - сума заборгованості по основному боргу, 52758,10 грн сума заборгованості по відсоткам;

- договором позики № у розмірі 20731,44 грн, з яких: 2169,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 18562,44 грн - заборгованість за відсотками;

- кредитним договором № /472929 у розмірі 14245,00 грн, з яких: 3700 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 10545 грн - сума заборгованості за відсотками. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю факту неналежного виконання зобов`язання за кредитними договорами, наявність заборгованості, яку відповідач не сплатив та не спростував, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача, який набув право вимоги за договором факторингу.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Яковлев А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2024 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості не відповідає, що вказує на невідповідність приписам ст. 213 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що позивачем не було надано Правил, які є невід`ємною частиною договору, а тому суд був позбавлений можливості перевірити вимоги, зазначені в даних Правилах, і в підсумку оцінити правильність та законність дій як позивача, так і відповідача під час виконання умов договору.

Вказує, що перерахування коштів на верифікований картковий рахунок позичальника здійснюється лише після введення та відправлення останнім одноразового ідентифікатора у спеціальному полі під Акцептом кредитного договору, тому лише у разі прийняття оферти у формі введення одноразового ідентифікатора, відправленого позичальнику на вказаний ним номер телефону, договір вважається укладеним і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» може здійснити дії щодо перерахування коштів позичальнику.

Тому вважає, що факт укладення договору підтверджується не введенням позичальником одноразового ідентифікатора, а перерахуванням кредитором коштів на зазначений та перевірений рахунок позичальника, а введення одноразового ідентифікатора є лише одним з етапів укладання електронного кредитного договору, зарахування коштів на рахунок позичальника свідчить про прийняття оферти та введення останнім одноразового ідентифікатора у спеціальному полі під Акцептом кредитного договору.

Заявник посилається, що доказів перерахунку коштів на платіжну картку відповідача за кредитними договорами № 472415844 та № /472929 позивачем суду не було надано, а квитанція № 110622524 від 25.09.2021 про перерахунок коштів у сумі 2169 грн не містить жодних ідентифікуючих даних про клієнта ОСОБА_1 , а з фрагментів номеру карти, що відображений в даній квитанції, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме ОСОБА_1 .

За доводами скарги, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості, а суд не дав належної оцінки і фактично прийняв рішення припустивши, а не перевіривши наявність саме такого розміру заборгованості та механізм її виникнення, оскільки доказів на підтвердження за який період утворилась заборгованість, чи сплачував ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення кредиту позивачем до позовної заяви не надано.

Також заявник вказує, що ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ з 21.10.2021 і фактично з цього часу він не проживає за місцем реєстрації, а на час розгляду справи ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні (з 20.12.2023 по 18.01.2024), в зв`язку з чим не отримував жодних повідомлень суду, а тому був позбавлений можливості відстоювати свої інтереси в суді та надати докази на підтвердження заперечень проти позову.

За твердженням заявника, судом не було взято до уваги, що ОСОБА_1 неодноразово сплачував кошти на погашення кредиту, що підтверджується квитанціями від 01.10.2021 на суму 955,00 грн, від 02.10.2021 на суму 3020,00 грн, від 02.10.2021 на суму 955,00 грн, від 02.10.2021 на суму 1005,00 грн, від 03.10.2021 на суму 985,00 грн.

Також зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора від ТОВ «Таліон Плюс», а до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором № 472415844, та чи існували ці права на момент їх переходу.

Посилається, що кредитний договір № 472415844 був укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 20.09.2021, натомість Договір факторингу № 28/111 8-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 (додаткова угода до договору була укладена 31.12.2020), тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Вважає, що оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20.10.2022 позивачу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», яке за вищенаведених обставин є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 20.09.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №472415844, за умовами якого Товариство надає клієнту кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» (а.с. 11 зворот 14).

Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV6Y3S2.

Згідно п. 4.1 Договору кредитної лінії, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується, неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua.

28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором № 472415844 (а.с. 15-17).

20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений Договір факторингу № 20102022, згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 18-19).

Згідно Витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №472415844 на загальну суму заборгованості 74745,90 грн (а.с. 20).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №472415844 від 20.09.2021, убачається, що заборгованість ОСОБА_1 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 становить 74745,90 грн, з яких: 21987,8 грн заборгованість по основному боргу; 52758,10 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 21).

Також судом встановлено, 25.09.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № шляхом підписання Акцепту оферти від 25.09.2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 25.09.2021 та отримання кредиту згідно Заявки-анкети № 3830155 від 25.09.2021 (а.с. 26, 27, 28).

Згідно договору позики, основними умовами кредиту передбачені всі істотні умови договору: розмір кредиту 2169 грн; строк користування кредитом 6 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору до скасування Програми лояльності; максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов Договору або скасування Програми лояльності.

Договір позики підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4s4u3n.

За матеріалами справи, 22.06.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 22/06-22, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ІНФІНАНС» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с. 33-35).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 22/06-22 від 22.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № на загальну суму заборгованості 20731,44 грн (а.с. 37).

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № від 25.09.2021, заборгованість ОСОБА_1 за період з 24.11.2022 по 31.08.2023 становить 20731,44 грн, з яких: 2169,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 18562,44 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 38).

Крім того, як убачається з матеріалів справи, 26.09.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/472929, відповідно до умов якого останній отримав фінансовий кредит у межах суми 3700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 42-44).

За умовами Договору кредит надається строком на 24 дні, тобто до 19.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу, тип процентної ставки - фіксована.

Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R75948.

19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 45-47).

Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №/472929 на загальну суму заборгованості 14245,00 грн (а.с. 48).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №/472929 від 26.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 за період з 19.04.2022 по 31.08.2023 становить 14245,00 грн, з яких: 3700 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 10545 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 49).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність заборгованості, яку відповідач не сплатив та не спростував, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача, який набув право вимоги за договором факторингу.

Проте, апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № від 25.09.2021.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 25.09.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Договір позики є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачем. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих документальних доказів на спростування факту укладення договору позики з ТОВ «ІНФІНАНС».

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення договору позики, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Необгрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на його картковий рахунок, а наявна в матеріалах справи квитанція не містить ідентифікуючих даних про клієнта, враховуючи наступне.

Так, згідно договору та паспорту споживчого кредиту встановлено, що позика надається шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується квитанцією за сплату № 110622524 від 25.09.2021 (а.с. 32).

Відповідачем не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указував на те, що позивачем не доведено факту отримання ним кредитних коштів та факту зарахування їх на поточний рахунок позичальника, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання ним коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що ТОВ «ІНФІНАНС» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи наявна довідка ТОВ «ІНФІНАНС» про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 (а.с. 30), а номер банківської картки відповідачем ОСОБА_1 було зазначено у Заявці-Анкеті на отримання кредиту від 25.09.2021 (а.с . 31).

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором позики і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (позики) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не звертався до позивача із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.

Не обґрунтованими є також і доводи скарги про розгляд справи без належного повідомлення заявника, оскільки ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.11.2023 справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи і за матеріалами справи судом першої інстанції відповідачу ОСОБА_1 була направлена копія позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі за зареєстрованою адресою як того вимагає положення ст. 187, 190 ЦПК України і згідно зворотнього повідомлення поштова кореспонденція, направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача, була отримана 13.12.2023 ОСОБА_2 (а.с. 71).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № від 25.09.2021.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Так, пред`являючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № від 25.09.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками у розмірі 18562,44 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 22/06-22 від 22.06.2022 ТОВ «ФК «ЕАПБ»» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20731,44 грн з яких: 2169 грн заборгованість за тілом; 18562,44 грн заборгованість за відсотками (а.с. 37).

Задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині (у тому числі, їх розмір і порядок нарахування), суд першої інстанції посилаючись на умови договору позики та Договору факторингу, не врахував, що згідно умов Акцепту оферти від 25.09.2021 на укладення Договору надання позики та Пропозиції укласти Договір надання позики строк кредитування складає 6 днів, які підписані електронним підписом кредитодавця та споживача (а.с. 26-27).

Відповідно до розділу «Основні умови кредиту» акцепту оферти від 25.09.2021 процентна ставка розрахована відповідно становить 1,75% за один день користування кредитом та застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності Пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75% у випадках, передбачених Правилами.

Проте, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи скарги про те, що позивачем не долучено до матеріалів справи Правила, які є невід`ємною частиною договору та містять положення щодо порядку застосування та механізму нарахування відсотків, умови пролонгації договору, а тому знаходить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за договором позики від 25.09.2021 у заявленому позивачем розмірі.

Апеляційний суд враховує, що згідно Акцепту оферти від 25.09.2021 на укладення Договору надання позики загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2396,75 грн.

Матеріали цивільної справи не містять належних доказів пролонгації сторонами строку дії договору надання позики.

За встановлених обставин розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами по договору № від 25.09.2021 з врахуванням його умов щодо розміру відсотків за користування кредитом має складати 227,75 грн (2169 х 638,75 % х 6 днів:365:100), а не 18562,44 грн, як помилково стягнуто судом, а тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках за договором позики № від 25.09.2021 підлягає зміні із визначенням до стягнення суми відсотків 227,75 грн, а всього за договором 2396,75 грн.

Надані заявником платіжні документи про перерахування коштів, є не належними доказами, оскільки не містять інформації щодо сплати саме боргу по даному договору позики, крім того 2 квитанції підтверджують платежі до укладення вказаного договору(а.с. 86-89).

У відповідності до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано суду першої і апеляційної інстанцій належних і допустимих документальних доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 за договорами № 472415844 від 20.09.2021 у розмірі 21987,90 грн та № /472929 від 26.09.2021 у розмірі 3700 грн. Укладаючи договора факторингу позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не був позбавлений права вимагати первинні бухгалтерські документи у первісного кредитора.

Розрахунки заборгованості за вказаними вище кредитними договорами, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по вищевказаним кредитним договорам № 472415844 від 20.09.2021 та № /472929 від 26.09.2021 були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем, тому апеляційний суд приходить висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за цими кредитними договорами.

За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи та підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 472415844 від 20.09.2021 та № /472929 від 26.09.2021 та зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за договором № від 25.09.2021 з 18562,44 грн до 227,75 грн. Тому враховуючи викладене, підлягає зменшенню загальний розмір стягнутої заборгованості за цим кредитним договором з 20731,44 грн до 2396,75 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» на суму 2396,75 грн (109722,34 грн від 2396,75 грн становить 2,18 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судового збору, зменшивши загальну суму з 2684 грн до 58,51 грн ((2684 грн х 2,18 % :100%).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню на суму 107325,59 грн, тобто на 97,82 %, у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 104), то відповідно з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 3938,23 грн (4026 грн х 97,82%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 472415844 у розмірі 74745,90 грн та кредитним договором № /472929 у розмірі 14245,00 грн, скасувати.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 472415844 у розмірі 74745,90 грн та кредитним договором № /472929 у розмірі 14245,00 грн.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2024 року змінити в частині визначення розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором № з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», зменшивши суму стягнення з 20731,44 грн до 2396,75 грн та розміру стягнутих судових витрат, зменшивши суму судового збору з 2684 грн до 58,51 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3938,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2024.

Головуючий Судді :