Провадження № 2/161/2155/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 06.03.2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2015 року по справі № 161/20368/14-ц їх шлюб із ОСОБА_2 було розірвано та вирішено стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх двох спільних неповнолітніх дітей в розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Однак, відповідач впродовж останніх півтора роки взагалі не утримує синів, а тому, вона, щоб прогодувати дітей, вимушена виїжджати на заробітки. Її матеріальне становище є скрутним. У свою чергу, матеріальний рівень життєво-необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей постійно зростає. Враховуючи викладене, просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

22.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що з січня 2015 року, тобто після розлучення позивача та відповідача, та до липня 2015 року спільні діти сторін проживали з матір`ю, оскільки самі виявили таке бажання, у той час як ОСОБА_2 сплачував аліменти на їх утримання. 23.07.2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 , за час якого у них народились діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/12323/15-ц від 13.11.2015 року за позовом виконавчого комітету Луцької міської ради в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , до ОСОБА_1 останню було позбавлено батьківських прав щодо її трьох неповнолітніх дітей.З липня 2015 року неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали з батьком та перебували на його утриманні. Відповідач, розуміючи, що ОСОБА_1 не має можливості сплачувати аліменти, за весь період проживання дітей з ним та позбавлення позивача батьківських прав щодо синів, тобто протягом понад шести років, не звертався з позовом про стягнення аліментів, попри те, що мав на це законне право. Натомість, ОСОБА_2 , працюючи водієм маршрутки, отримуючи мінімальну заробітну плату в розмірі 6000 грн. на місяць, та маючи на утриманні двох малолітніх синів, дружину та їх спільну доньку, матеріально забезпечував синів усім в межах своїх можливостей, виховував їх, приділяв належну увагу їх навчанню. Матеріальне становище сім`ї на той час ніяким чином не покращувалося, оскільки вони також орендували житло, не говорячи про значні витрати на дітей та звичайні побутові речі. З часом позивач, ОСОБА_1 , змінила свій спосіб життя, з січня 2020 року почала підтримувати зв`язок із синами сторін. Попри те, що позивач понад чотири роки не цікавилась своїми дітьми, ОСОБА_2 не заперечував щодо їх спілкування, оскільки діти самі виявили бажання йти на контакт з матір`ю. З червня 2020 року діти почали залишатися в матері за її місцем проживання, однак висновок про те, що діти постійно проживали з матір`ю, є передчасним, тому що станом на цей період ОСОБА_1 все ще була позбавлена батьківських прав щодо своїх синів, також, позивач з 06.06.2020 року по 14.12.2020 року мала дозвіл на сезонну роботу на території Республіки Польща, тому, сини, перебуваючи за місцем її проживання, здебільшого залишались з дідусем - батьком позивачки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2021 року було поновлено батьківські права ОСОБА_1 відносно дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У свою чергу, ОСОБА_2 жодним чином щодо поновлення позивачу батьківських прав не заперечував. Однак, ОСОБА_1 час від часу зловживала алкогольними напоями, маніпулювала дітьми, вимагаючи батька забрати їх до себе через їх неналежну, на її думку, поведінку. У липні 2021 року, тобто фактично через два місяці після набрання законної сили рішенням суду про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно синів, вона звертається з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вищевикладені обставини спростовують частину фактичних обставин справи, викладених в позовній заяві, та доводять, що на момент подання позову пройшов невеликий проміжок часу, відколи позивач поновила батьківські права та змінила свій спосіб життя. Сторона відповідача не вбачає підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів, оскільки позивач жодним належними чи допустимими доказами не довела, що у ОСОБА_2 , як у платника аліментів, покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я. Також, позивачем не доведено того, що спільні діти сторін проживають разом із нею, те, що вона добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, і що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Наразі, ОСОБА_9 є багатодітним батьком, на його утриманні перебуває дружина, ОСОБА_4 , та двоє малолітніх дітей ( ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), також, як батько, відповідач бере участь у житті старших синів від попереднього шлюбу. Фактично всі зароблені ним кошти йдуть на утримання дітей від попереднього шлюбу і нової сім`ї. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не було відомо про рішення суду, відповідно до якого з нього повинно стягуватись 1/3 частина доходів, він добровільно сплачував аліменти в сумі 4000 грн. на двох синів, а з початку 2024 року 3000 грн. на молодшого сина, оскільки ОСОБА_12 виповнилося 18 років, і він наразі живе за кордоном та забезпечує себе самостійно. Також, на даний час стан здоров`я ОСОБА_13 суттєво погіршився. З 28.05.2022 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 21.06.2023 року - у військовій частині НОМЕР_2 , виконував бойові завдання в найгарячіших точках на південному та східному напрямках, під час яких неодноразово отримував поранення. Реабілітація після двох тяжких поранень потребувала чималої кількості зусиль і коштів, однак ОСОБА_2 впродовж усього часу продовжував сплачувати аліменти, не ухилявся від своїх обов`язків, як батька, попри те, що його стан здоров`я значно погіршився. На підставі наведеного, у задоволенні позову просила відмовити.

У судовому засідання позивачка просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), оскільки старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду справи досяг повноліття.

Відповідач та його представник у задоволенні позову просили відмовити із підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2005 року, за час якого у них народилося двоє спільних дітей синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2015 року в цивільній справі № 161/20368/14-ц шлюб між сторонами було розірвано, а також вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800 грн. щомісячно, та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2015 року у цивільній справі № 161/12323/15-ц задоволено позов Виконкому Луцької міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_14 про позбавлення батьківських прав та вирішено позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається із довідки Служби у справах дітей Луцької міської ради № 31-186 від 27.03.2017 року у ОСОБА_2 перебуває на утриманні двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2021 року у цивільній справі № 161/3377/21 поновлено батьківські права ОСОБА_1 відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_1 .

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як передбачено статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами

окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять о предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із зазначеними позовними вимогами, ОСОБА_1 , всупереч вищезазначених правових норм будь-яких доказів щодо покращення матеріального стану відповідача і щодо погіршення матеріального стану позивачки суду не надала.

Суд також звертає увагу на те, що на утриманні відповідача перебують двоє малолітніх дітей від нового шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, наразі стан здоров`я ОСОБА_2 суттєво погіршився. Під час проходження ним військової служби останній неодноразово отримував поранення. Дана обставина підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 571 від 25.06.2022 року, довідкою № 541 від 27.07.2022 року, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 108 від 24.08.2023 року, довідкою військово-лікарської комісії № 814 від 15.09.2023 року, довідкою військово-лікарської комісії № 204 від 14.11.2023 року, довідкою військово-лікарської комісії № 4610 від 26.12.2023 року, довідкою з індивідуальної реабілітаційної карти № 824 від 15.02.2024 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 824 від 09.03.2024 року.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, а тому в їх задоволенні відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст. 180, 182, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення в повному обсязі складено 17 квітня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук