ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня2024 року

м. Київ

справа № 761/37027/20

провадження № 61-16643 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

секретар судового засідання - Алекса М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ;

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ;

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ;

треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області;

представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Годун Лариса Миколаївна;

представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Третяк Оксана Олександрівна,

представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області - Сусловець Катерина Ігорівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (м. Київ, проспект Повітряних Сил, 28) касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 16 серпня 2008 року по 14 серпня 2015 року він та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що з липня 2019 року син проживає разом із ним та знаходиться на його повному утриманні, ОСОБА_3 не несе будь-яких матеріальних витрат на дитину. Він має постійне джерело доходу та здатен утримувати дитину, забезпечувати їй якнайкращі умови життя та розвитку, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Крім того, він є освіченою, вихованою та порядною людиною, гарним батьком.

Вважав, що у разі проживання з відповідачкою дитині надаватиметься інформація, що руйнівно вплине на прив`язаність та позитивний психоемоційний зв`язок з ним, як батьком.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним; заборонити ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим особам змінювати місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місця проживання з батьком на місце проживання з матір`ю ОСОБА_3 та/або будь-якою іншою особою; зобов`язати ОСОБА_3 та/або будь-яких інших осіб, у разі зміни місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути дитину батькові протягом одного календарного дня, а у разі не повернення - відібрати дитину негайно у матері ОСОБА_3 та/або будь-яких інших осіб, у яких вона знаходиться, та повернути дитину батькові.

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що визначення місця проживання сина з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. Зауважувала, що 06 липня 2019 року викрав їх спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та незаконно утримує у себе за невідомою адресою, чим чинить їй перешкоди у побаченні та спілкуванні з дитиною, що підтверджується листами та актами перевірок служби у справах дітей.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року у складі судді Саадулаєва А. І. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обома батьками створено належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, проте визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Суд звернув увагу на те, що оскільки дитина тривалий час проживає з батьком, між дитиною та матір`ю дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, що стало наслідком перешкоджання батьком у побаченні та спілкуванні матері з дитиною, прийнятті її участі у вихованні сина. Суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що сама дитина не бажає спілкуватися з матір`ю, зазначивши, що таке ставлення дитини до матері вибудувалося в результаті тривалого впливу ОСОБА_1 на дитину, який негативно ставиться до ОСОБА_3 . При цьому суд не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з батьком, вказавши, що такий висновок суперечить інтересам дитини, ураховуючи вік дитини та відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків до моменту розлучення з дитиною.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 .

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з урахуванням першочергових інтересів малолітнього ОСОБА_4 , його віку та емоційної прихильності до батька, з яким він тривалий час проживає та висловив бажання і надалі проживати разом, сталих соціальних зв`язків дитини в родині батька, психологічного стану дитини, її прав на гармонійний розвиток та належне виховання, з огляду на висновки органу опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 26 січня 2023 року № 1/7 щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини. Вказане узгоджується з експертними висновками обстеження дитини, наданими ОСОБА_1 , які ОСОБА_3 не спростовано та не надано суду альтернативних висновків психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для визначення прихильності дитини до кожного з батьків. ОСОБА_3 не надано доказів, які б вказували на те, що висловлене малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажання проживати разом з батьком не відповідає дійсній волі дитини та є результатом психологічного впливу з боку батька ОСОБА_1 . Судом не встановлено обставин, які б виключали можливість визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 .

Водночас апеляційний суд вважав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення заборони ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим особам змінювати місце проживання дитини з місця проживання з батьком на місце проживання з матір`ю та/або будь-якою іншою особою; зобов`язання ОСОБА_3 та/або будь-яких інших осіб, у разі зміни місця проживання дитини, повернути дитину батькові протягом одного календарного дня, а у разі не повернення - відібрати дитину негайно у матері ОСОБА_3 та/або будь-яких інших осіб, у яких вона знаходиться, та повернути дитину батькові, - такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року й залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року.

Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), не дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 761/37027/20 із Шевченківського районного суду м. Києва.

У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було враховано поведінку ОСОБА_1 , який у 2019 році силоміць забрав сина, постійно змінює місце проживання, без погодження з матір`ю дитини змінив навчальний заклад, у якому дитина навчалась, та увесь час, коли дитина проживає з ним, чинить перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та побаченні з дитиною, не виконує судового рішення щодо забезпечення їй безперешкодних побачень, спілкування та спільного проведення часу з сином, що негативно вплинуло на психоемоційний зв`язок між матір`ю та дитиною.

Вказує, що апеляційним судом було порушено процедуру допиту малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в судовому засіданні були присутні представники ГО «Батько має право», які вели фото-відео зйомку, чим, на думку заявника, чинили психологічний вплив на дитину. Апеляційний суд безпідставно врахував думку дитини, не взявши до уваги обставини її тривалого проживання у тісному контакті з батьком, який не давав можливість дитині повноцінно спілкуватись з матір`ю.

Водночас судом першої інстанції надана належна правова оцінка доказам і обставинам справи та ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.

Зазначає, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без будь-якого тиску з боку батька, виявив бажання проживати разом з ним. Натоміть саме з боку матері дитини мало місце психологічне насильство над дитиною, ігнорування її думки, образи та приниження, знецінення батька в очах дитини. Зміна місця проживання, як і зміна навчального закладу дитини були обумовлені об`єктивними обставинами і ніяким чином не пов`язані із спором між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Вказує на закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення по сплаті аліментів у зв`язку з його виконанням.

Позиція учасників справи

Позивачка за зустрічним позовом (відповідачка за первісним позовом) ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала доводи касаційної скарги, просила її задовольнити. Посилалась на негативний вплив на дитину з боку батька, вчинення психологічного насильства. Повідомила про те, що син до 06 липня 2019 року проживав з нею, у них були гарні стосунки. Після цього батько без її згоди змінив місце проживання сина, обмежив її контакти з дитиною, змінював місце проживання, також змінив без її згоди школу, в якій навчався син. З приводу застосування моделі спільної фізичної опіки з почерговим проживанням сина з кожним із батьків заперечувала.

Відповідач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначив, що після розлучення, мати обмежувала його контакти з сином, отже з липня 2019 року, після проїздки на море, син проживає з ним. З приводу застосування моделі спільної фізичної опіки з почерговим проживанням сина з кожним із батьків заперечував. Зазначав, що за бажанням син має можливість спілкуватися з матір`ю.

Сторони у справі наголошували на неприязних стосунках між собою, які з часом поглибилися.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - ОСОБА_6 та представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення касаційної скарги; вважали за можливе застосувати спільну фізичну опіку з почерговим проживанням дитини з кожним з батьків. Вважали, що дитина перебуває під впливом батька. Було повідомлено, що батько відмовився від участі у процедурі медіації з метою вирішення спірних питань.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області - Сусловець К. І. заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила при розгляді справи врахувати думку дитини. Повідомила, що Федір не виявляє бажання спілкуватися з матір`ю, хоча контакт з матір`ю потрібен дитині. Водночас мати не йде на контакт, від неї не надходили звернення. Пояснила, що при формуванні висновку не запитувався висновок органу опіки і піклування за місцем проживання матері.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив своє бажання проживати з батьком. Вказав, що з матір`ю не має наміру на цьому етапі життя налагоджувати стосунки, оскільки вона його обманювала. Зазначав, що можливо пізніше, коли він стане дорослішим, стосунки між ним та матір`ю налагодяться. Заперечував проти почергового проживання з кожним з батьків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2008 року, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року (справа № 761/13633/15-ц).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З липня 2019 року та на час розгляду справи син сторін - ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1 .

Обидва батьки позитивно характеризуються, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Відповідно до висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_8 від 15 жовтня 2020 року, висновку кандидата психологічних наук, професора кафедри психології Навчально-наукового інституту міжнародних відносин і соціальних наук ПрАТ «Вищий навчальний заклад» МАУП, психотерапевта ОСОБА_9 від 13 травня 2021 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має тісну надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, який є його опорним об`єктом і якого він чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки; проживаючи з батьком, знаходить поряд із ним психологічний комфорт та підтримку; в стосунках з матір`ю встановлює бар`єри, проявляє тривожність та несвідоме несприйняття (а. с. 129-138, 139-151, т. 1).

Відповідно до висновку психолога служби у справах дітей та сім`ї Гатненської сільської ради ОСОБА_10 від 14 листопада 2022 року, за результатами обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитині подобається жити з татом (а. с. 234-241, т. 2).

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 26 січня 2023 року № 1/7, комісія визнала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за його фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . Зазначено, що зі слів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад три роки він проживає разом з батьком ОСОБА_1 та виявляє бажання і надалі проживати разом з батьком. Службою у справах дітей та сім`ї Гатненської сільської ради 24 жовтня 2022 року було обстежено умови проживання сім`ї ОСОБА_1 за вказаною адресою та встановлено, що умови проживання задовільні, для дитини наявне місце для відпочинку, навчання, наявні іграшки, одяг для дитини відповідного віку, є все необхідне для всебічного розвитку дитини (а. с. 214-216, т. 2).

Згідно з висновком експерта державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_11 від 24 травня 2023 року № СЕ-19-23/16792-ПС, ставлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до батька ОСОБА_1 характеризується позитивним сприйняттям його впливу, відчуттям його активної залученості у життя дитини, відчуттям дружньої підтримки, прийняттям та безпосередньою прив`язаністю. Ставлення ОСОБА_4 до матері ОСОБА_3 характеризується амбівалентністю, що обумовлено безпосередньою взаємодією із нею, наявністю дистанціювання та психологічного дискомфорту, визнанням сильних характеристик матері, із зазначення її догляду та порушеною прив`язаністю. Середовище, в якому проживає дитина ОСОБА_4 , є сприятливим для його розвитку та психоемоційного стану. Однак наявність впливу висококонфліктних стосунків між матір`ю та батьком призводить до унеможливлення повноцінного забезпечення сприятливих умов, оскільки конфлікт між батьками спричинює зміни індивідуально-психологічних особливостей дитини. ОСОБА_4 бажає проживати з батьком, що сформувалося в результаті: наявності створених сприятливих умов відповідно до індивідуально-психологічних особливостей дитини і залученістю батька у процес виховання, наявним страхом втратити батька при зміні місця проживання, ознаками дистанціювання дитини від матері. З урахуванням найкращих інтересів дитини ОСОБА_4 , на момент дослідження, зміна місця проживання є недоцільною та може призвести до психотравмування. На момент дослідження ОСОБА_4 не бажає контактувати з матір`ю, що обумовлено негативним впливом сімейного спору між батьками (а. с. 7-26, т. 4).

В суді апеляційної інстанції 31 жовтня 2023 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив своє бажання проживати з батьком

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину. Проте заперечують проти застосування спільної фізичної опіку з почерговим проживанням дитини з кожним з них.

Апеляційним судом надано відповідну правову оцінку висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 26 січня 2023 року № 1/7, як органу опіки та піклування, яким вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що зі слів малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад три роки він проживає разом з батьком ОСОБА_1 та виявляє бажання і надалі проживати разом з батьком.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільного сина в позасудовому порядку.

Під час надання пояснень в суді апеляційної інстанції малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив своє бажання проживати з батьком ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у цій справі, апеляційний суд врахуваввік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку дитини, її думку та бажання проживати з батьком, висновок органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, врахувавши норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме з батьком, оскільки за обставин цієї справи немає підстав змінювати усталене місце проживання дитини, яке склалось разом з батьком, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з батьком, у звичному для неї середовищі.

Колегія суддів погоджується з таким висновками апеляційного суду.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів апеляційним судом не встановлено, а тому доводи касаційної скарги в цій частині Верховним Судом відхиляються.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Апеляційний суд фактично не розглядав можливість та доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.

У справі, що переглядається в касаційному порядку, під час надання пояснень в суді касаційної інстанції сторони заперечували проти почергового проживання дитини з кожним із батьків та наполягали саме на визначенні місця проживання дитини на постійній основі.

ОСОБА_4 , якому на час розгляду справи в суді касаційної інстанції виповнилось майже тринадцять з половиною років, підтвердив колегії Верховного Суду своє бажання проживати разом з батьком, вказавши, що з матір`ю не має наміру на цьому етапі життя налагоджувати стосунки, але не заперечував такої можливості пізніше, коли він стане дорослішим. Також ОСОБА_4 заперечував проти встановлення спільної фізичної опіки батьків з почерговим проживанням з ними.

Ураховуючи заперечення батьків дитини та самої дитини проти застосування спільної фізичної опіки над дитиною, тривалий конфлікт між сторонами, вік дитини, якій на момент перегляду справи касаційним судом виповнилось майже тринадцять з половиною років, Верховний Суд констатує, що за обставин цієї справи застосування спільної фізичної опіки є недоцільним та не буде відповідати найкращим інтересам дитини).

Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду враховує доводи касаційної скарги про те, що у 2019 році ОСОБА_1 самовільно, без згоди матері, змінив погоджене сторонами місце проживання дитини, а пізніше і місце навчання дитини, обмежував контакти дитини з матір`ю та ухилявся від виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2022 року про забезпечення позову у справі, що переглядається, щодо встановленняобов`язку вчинити певні дії, а саме: забезпечити ОСОБА_3 безперешкодне спілкування з неповнолітнім сином кожної суботи з 10-00 год. до 18-00 год. та щонайменше два рази на тиждень з 16-00 год. до 20-00 год.

Батьки уповноважені спільно приймати рішення щодо основних питань, пов`язаних з вихованням і розвитком дитини: здоров`я, освіти, релігії та духовності, спортивних гуртків та інших позашкільних активностей. Батько не має право одноособово приймати рішення з перелічених питань, ігноруючи позицію матері.

Зміна місця проживання та навчання дітей вважаються фундаментальними питаннями і вирішуються за спільної згодою батьків, не зважаючи на окреме проживання батьків і проживання дитини з одним з батьків.

Водночас, з урахуванням довготривалого відкритого конфлікту між батьками, який наразі носить ультимативний характер, відсутності у сторін бажання йти на взаємні поступки, відсутності належної послідовної та систематичної підтримки служб у справах дітей, а також наявності усвідомленого і однозначного бажання дитини, якій на момент заслуховування Верховним Судом думки було майже тринадцять з половиною років, проживати разом з батьком, з огляду на положення частини третьої статті 160 СК України, за змістом якої дитина, яка досягла чотирнадцяти років, може самостійно визначати місце свого проживання, а також враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, Верховний Суд вважає, що вказані доводи не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного суду та зміни усталеного місця проживання дитини з батьком на такий незначний (до досягнення чотирнадцяти років) проміжок часу.

Саме тому апеляційний суд надав перевагу думці та бажанню дитини проживати з батьком, при оцінці балансу між інтересами дитини і правами та обов`язками батьків, вказавши на відсутність підстав для зміни усталеного місця проживання дитини.

Верховний Суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю на її участь у вихованні дитини, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом.

Разом з цим, колегія суддів Верховного Суду підкреслює необхідність усвідомлення батьками потреби у вирішенні конфлікту в інтересах дитини, налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту кожного з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу, а також недопустимість створення з боку батька будь-яких обмежень контактів дитини із матір`ю, та його обов`язку забезпечити ОСОБА_3 безперешкодне спілкування з неповнолітнім сином. В інтересах дитини є створення батьком сприятливих умов для спілкування сина з матір`ю.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Верховний Суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи батька необхідно попередити про недопустимість з його боку будь-яких обмежень контактів дитини - ОСОБА_5 із матір`ю ОСОБА_3 з метою забезпечення матері безперешкодного спілкування з дитиною.

Порушення у подальшому батьком порядку прийняття спільних рішень щодо основних питань, пов`язаних з вихованням і розвитком дитини, створення перешкод, обмежень у спілкуванні матері з дитиною та участі у вихованні дитини можуть бути підставою для зміни місця проживання дитини.

Органи опіки та піклування відіграють важливу роль у захисті прав та інтересів учасників сімейних правовідносин.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань розглядають спори, пов`язані з вихованням неповнолітніх дітей (пункти 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї (частина перша статті 158 СК України).

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Верховний Суд звертає увагу, що у разі наявності спору між батьками щодо участі у вихованні дитини ОСОБА_3 має право на звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі матері у вихованні сина або до суду із відповідним позовом. Органи опіки і піклування мають сприяти матері і сину у налагодженні контакту, відновленні емоційного зв`язку.

Таким чином, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Попередити ОСОБА_1 про недопустимість з його боку обмежень контактів дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_3 , з метою безперешкодного спілкування з дитиною.

Роз`яснити ОСОБА_3 право на звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі матері у вихованні сина або до суду із відповідним позовом.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович