Справа № 390/1143/23
Провадження № 2/390/550/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі Шульзі А.О.,

за участі представника позивача - адвоката Кузнєцова О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' (далі - відповідач, ДП "СхідГЗК") про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 77866,05 грн та компенсацію середнього заробітку за останні 6 місяців в розмірі 102555,97 грн, що разом складає 179639,15 грн.

Рух справи

26.06.2023 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області та розподілено судді Квітці О.О..

30.06.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 24.01.2024 позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які усунуті позивачем 06.02.2024.

Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у судовому засіданні 21.03.2024.

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період із 03.05.2006 по 09.09.2022 позивач перебував у трудових відносинах з ДП "СхідГЗК". 09.09.2022 позивач звільнився. При звільненні розрахунку по нарахованій заробітній платі з позивачем проведено не було. Згідно з довідки відповідача від 05.06.2023 №64 загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 77866,05 грн, яка складається із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за травень-вересень 2022 року, компенсації за невикористані дні основної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, а тому позивач звернувся до суду. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за останні шість місяців, що складає 102555,97 грн (782, 87*130).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі. Вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за останні шість місяців саме в такому розмірі, як заявлено в заяві про зменшення позовних вимог. Не погоджується з доводами представника відповідача, що вихідна допомога не відноситься до структури заробітної плати, оскільки структура заробітної плати визначена законодавством, де чітко зазначено, що до заробітної плати входить основна, додаткова та інші компенсації. Вважає, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Позиція відповідача

12.09.2023 відповідачем подано відзив, у якому відповідач просить зменшити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до співмірної суми боргу при звільнені в розмірі 31001,65 грн.

Зазначає, що позивач з 03.05.2006 по 09.09.2022 працював на Інгульській шахті ДП "СхідГЗК" та був звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи.

На цей час ДП "СхідГЗК" із-за свого скрутного становища має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2 в сумі 77866, 05 грн, про що позивачу надавались відповідні довідки.

При цьому відповідач по справі не погоджується з розрахунком компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки він є не співмірним із сумою боргу з наступних підстав.

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України.

Отже, відповідач вважає, що позивачу при звільненні 09.09.2022 належні суми у розмірі| 77866,05 грн не виплачені. Середній заробіток при звільненні ОСОБА_2 складає 17223,14 грн, що по відношенню до невиплачених 77866,05 грн складає 22% (17223,14/ 77866,05 *100=22%), що є підставою для застосування зазначеного процентного співвідношення до встановленого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 77866,05 грн (77866,05 *22/100=31001,65 грн), що є співмірним при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Таким чином, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню 31001,65 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата цього податку є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Крім того, в додаткових поясненнях, поданих до суду 19.03.2024, представник відповідача зазначив, що заборгованість по заробітній платі позивача складається із заробітної плати за травень-вересень 2022 року в сумі 42755,48 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 21245,96 грн та вихідної допомоги в сумі 13864,61 грн, оскільки вихідна допомога не відноситься до структури заробітної плати, належна сума для стягнення заборгованості по заробітній платі повинна становити 64001,44 грн (77866,05 (загальна сума виплат) 13864,61(вихідна допомога).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Зазначив, що сторона відповідача погоджується з тим, що існує заборгованість перед позивачем щодо виплати заробітної плати, проте в сумі 64001,44 грн без врахування вихідної допомоги. Наголосив, що стягнення вихідної допомоги це окрема майнова вимога, яка не заявлялася позивачем та щодо якої також не сплачувався судовий збір. Вимога щодо стягнення вихідної допомоги не може бути розглянута судом, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог. Заперечує щодо стягнення 102555,97 грн середнього заробітку та просив застосувати співмірність та зменшити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до співмірної суми боргу при звільненні.

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що наказом ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №150 о/с від 03.05.2006 ОСОБА_2 прийнято по срочному договору на посаду поверхового електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування підземної дільниці енергомеханічного забезпечення, що підтверджується відомостями у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

09.09.2022 наказом ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №224 о/с звільнено ОСОБА_2 з посади електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування підземної дільниці енергомеханічого забезпечення на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи.

Відповідно до довідки ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №64 від 05.06.2023 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , який працював на Інгульській шахті ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' на посаді електрослюсаря (слюсаря) черговий та з ремонту устаткування (підз.), складає 77866,05 грн.

Згідно з довідки ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №63 від 05.06.2023 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_2 станом на час звільнення 09.09.2022 середньоденна заробітна плата за період з травня по червень 2022 становить 782,87 грн. Розрахунок проведено згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Релевантні джерела права

Згідно з ч. 1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно із ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Щодо вихідної допомоги

Нормами ст.2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної визначено наступним чином:

- основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Згідно з правового висновку, висловленого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

До виплат, що підлягають виплаті працівнику під час звільнення (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги, яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Фонд оплати праці - це сума грошових засобів, які виділяються для оплати праці всіх працівників організації, сюди включають грошові суми, які нараховані постійним, тимчасовим і сезонним працівником.

Віднесення чи невіднесення вихідної допомоги працівнику при його звільненні до фонду оплати праці не впливає суть її призначення гарантування державою соціального захиста такого працівника під час звільнення, як слабшу сторону у трудових правовідносинах, та не звільняє роботодавця від обов`язку виплати вихідної допомоги у строки, визначені трудовим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Щодо зменшення заявленого до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника

У постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Водночас, враховуючи наведені критерії, зменшення заявленого до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника є правом суду, а не обов`язком.

Оцінка доказів та висновки суду

Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

З довідки ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №64 від 05.06.2023 вбачається, що ОСОБА_2 нараховані розрахункові кошти в розмірі 77866,05 грн, що складається із заборгованості по заробітній платі травень - вересень 2022, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, але виплачені не були.

Відтак, судом встановлено, що заборгованість по нарахованій позивачу, але не виплаченій заробітній платі складає 77866,05 грн, включно з вихідною допомогою, що не спростовано відповідачем.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, беручи до уваги визнання стороною відповідача позову в частині стягнення заробітної плати за період з травня по вересень 2022 року, а також визнання останнім компенсації невикористаної відпустки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, так само підлягає стягненню з відповідача виплата вихідної допомоги ОСОБА_2 , оскільки обов`язок по виплаті вихідної допомоги під час звільнення працівника з підстав п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, передбачений ч.1 ст.44 цього Кодексу.

Щодо тверджень представника відповідача, що стягнення вихідної допомоги в цій справі буде безпідставним, оскільки ця сума не відноситься до структури заробітної плати та окремої вимоги відносно стягнення вихідної допомоги позовна заява не містить і не може бути розглянута судом, оскільки це вихід за межі позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Верховного Суду у справі № 462/5368/16 від 22.09.2022).

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку, що стягнення вихідної допомоги не є виходом за межі позовних вимог, оскільки, звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 77866,05 грн, в тому числі й вихідну допомогу, яка не ототожнюється із заробітною платою, проте підлягає виплаті під час звільнення працівника з підстав п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, що передбачено ч.1 ст.44 цього Кодексу, тому суд відхиляє заперечення представника відповідача у цій частині.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з травня по вересень 2022 року, компенсації за невикористану відпуску та вихідної допомоги в розмірі 77866,05 грн підлягають повному задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені письмовими доказами по справі.

На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини.

Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 102555,97 грн за останні шість місяців з розрахунку 130 робочих днів * середньоденна заробітна плата 782,87 грн.

З довідки № 63 від 05.06.2023, виданої ДП "СхідГЗК" Інгульська шахта, вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 станом на час звільнення 09.09.2022 становить 782,87 грн.

Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за шість місяців в сумі 102555,97 грн (782,87 грн/день *130 робочих днів).

Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Представник відповідача просив суд застосувати співмірність у визначенні розміру середньої заробітку, та визначити його шляхом застосування до загальної суми заборгованості відсоткового співвідношення середньої зарплати на день звільнення до загальної суми заборгованості по зарплаті. Проте, доводів щодо необхідності зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки з вищенаведених підстав представник відповідача не навів, доказів на існування таких обставин суду не надав.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 102555,97 грн, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Розподіл судовий витрат

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» зазаначено, що за вимогу майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить за цим позовом за вимогу про стягнення заробітної плати 1073,60 грн, які, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

За вимогу про стягнення середнього заробітку позивачем, відповідно до ували суду від 24.01.2024, сплачено судовий збір в розмірі 1409,16 грн.

Разом з цим, в судовому засіданні 21.03.2024 судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, які задоволені судом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1025 грн 55 коп., а судовий збір в розмірі 383,61 грн підлягає поверненню позивачу, як надмірно сплачений, що відповідає вимогам ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 77 866 (сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 05 (п`ять ) коп..

Стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 102 555 (сто дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 97 (дев`яносто сім) коп..

Стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп..

Стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1025 (одна тисяча двадцять п`ять) грн 55 (п`ятдесят п`ять) коп..

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , надмірно сплачений судовий збір в розмірі 383,61 грн, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 06.02.2024 призначення платежу: *;101;;22030101; Судовий збiр (Державна судова адмiнiстрацiя України, 050) ОСОБА_2 , 02.2024 - 02.2024).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 26.03.2024.

У порядку ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса: 52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул.Горького, б. 2, .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області О.О.Квітка