Справа № 450/1944/23 Провадження № 2/450/46/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

представника відповідача адвоката Шокало В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Роман Васильович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання права на частку в праві спільної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу від 13.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Оліфером Р.В. та зареєстрований у реєстрі за №1268, удаваним в частині покупця громадянина Королівства Данії ОСОБА_8 ; визнання громадянина Королівства Данії ОСОБА_9 та громадянку України ОСОБА_10 фактичними покупцями за вказаним договором купівлі-продажу від 13.04.2018; просила визнати земельну ділянку площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:1493 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; визнати за нею ОСОБА_1 право на 9/10 ідеальних часток в праві власності на земельну ділянку площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки - :01:002:1493 та в праві власності на будинок АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.09.2015 вона уклала шлюб з громадянином Королівства Данія ОСОБА_13 . У них народилися син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2018 вони з чоловіком для подальшого будівництва будинку і проживання їх сім`ї за спільні кошти вирішили придбати нерухомість. Чоловік пояснив їй, що він тривалий час у Королівстві ОСОБА_14 є банкрутом, а тому придбане ними майно не можна оформляти ні на нього, ні на неї, як його дружину, оскільки таке витребують з Королівства Данія для погашенняя боргів. А тому чоловік запропонував оформити земельну ділянку на свого батька громадянина Королівства ОСОБА_15 , від імені якого він буде діяти на підставі довіреності. 13.04.2018 між ОСОБА_6 (продавець) та громадянином Королівства Данії ОСОБА_16 (покупець), від імені якого на підставі довіреності діяв її чоловік, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №1268. Вона була присутньою при оформленні договору, розраховувалася і передавала їх сімейні кошти за придбану нею та чоловіком земельну ділянку, що може підтвердити ОСОБА_6 . Не зважаючи на оформлення договору купівлі-продажу лише земельної ділянки площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:1493, вони фактично придбали ще й коробку незавершеного будівництвом будинку на купленій ними земельній ділянці, хоча в договорі купівлі-продажу про це не згадувалось. Через тиждень після купівлі земельної ділянки був виготовлений технічний паспорт на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ; також чоловік оформив Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного поспорта. Будівництвом, розробкою дизайн-проекту, облаштуванням будинку та прибудинкової території займалась виключно вона за власні кошти. У збудованому та облаштованому нею будинку АДРЕСА_1 фактично з його спорудження стали проживати та зареєструвались вони разом з відповідачем ОСОБА_17 та дітьми. Згодом відносини з чоловіком погіршились і вони стали проживати в одному будинку, але окремо: чоловік на 1 поверсі, а вона з дітьми на 2. 30.08.2022 задоволено її заяву про стягнення аліментів на утримання дітей; станом на 30.12.2022 у ОСОБА_18 існує заборгованість зі сплати аліментів від 23.01.2023 в розмірі 22062,65 грн. 09.11.2022 рішенням суду розірвано шлюб між нею та Є Крог. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько відповідача громадянин ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, відповідач ОСОБА_17 не планує спадкувати фактично придбану ними у шлюбі земельну ділянку і збудований та облаштований нею у шлюбі будинок, які формально оформлені на його батька, оскільки є банкрутом, а тому таке майно успадкують інші особи. Підставою укладення удаваного правочину купівлі-продажу слугувало те, що ОСОБА_17 є банкрутом у Королівстві ОСОБА_14 , а тому замість фактичних покупців їх з ОСОБА_17 як подружжя, ОСОБА_8 виступав як формальний покупець, від імені якого договір на підставі довіреності підписував її чоловік ОСОБА_17 . Після придбання земельної ділянки батько відповідача жодного разу не приїздив в Україну, не здійснював будівництво фактично придбаного на земельній ділянці незавершеного будівництвом будинку, не здійснював облаштування прибудинкової території та будинку на свій смак і для власних потреб, не проживав у будинку та не сплачував кошти за надані комунальні послуги.

Щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, то відповідач ОСОБА_17 ухиляється від сплати аліментів, чим позбавляє малолітніх дітей необхідного забезпечення для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, а будівництво та облаштування будинку на території здійснено за її власні кошти, договір купівлі-продажу земельної ділянки є свідченням того, що відповідач приховав спільне майно шляхом укладення такого, діючи в своїх інтересах та інтересах свого батька.

19.06.2023 позивачка уточнила позовні вимоги з урахуванням того, що ОСОБА_5 мама відповідача та дружина померлого ОСОБА_19 , набуває право власності на спірний будинок та земельну ділянку в порядку спадкування, яка заперечує щодо проживання її - позивачки та дітей у вказаному будинку. Крім того, їй стало відомо, що ОСОБА_9 під час судової справи про екстрадицію дітей в Україну, заявив, що виселить її та їх дітей з житлового будинку ще до закінчення 2023 року. ОСОБА_9 , з огляду на його банкрутство, не планує спадкувати фактично придбану ними у шлюбі земельну ділянку і збудований та облаштований нею у шлюбі будинок, які формально оформлені на його батька, а таке майно успадковує ОСОБА_5 , а тому уточнила позовні вимоги та просить: визнати договір купівлі-продажу удаваним правочином, визнати право на частку в праві спільної власності, збільшити частку у спільному майні подружжя, витребувати майно з чужого незаконного володіння, визнати право на проживання та користування будинком і земельною ділянкою. За придбання земельної ділянки та житлового будинку були сплачені їх з відповідачем спільні кошти у повному обсязі та дане нерухоме майно для їх сім`ї, в якому проживають, а тому фактично всі юридично значущі дії щодо набуття ними майна у власність відбулися та були вчинені як нею так і відповідачем. Договір підписував саме ОСОБА_9 , тобто він виражав волевиявлення покупця, а запис про формального покупця ОСОБА_19 був вчинений лише «про людське око» для уникнення звернення стягнення на майно, і реальними покупцями була її з Єспером сім`я. Незважаючи на відсутність реєстрації права власності на спірну ділянку та житловий будинок, ними ОСОБА_11 та ОСОБА_20 за час перебування в шлюбі фактично було набуте вказане вище майно. Спірним договором купівлі-продажу від 13.04.2018 порушено їх право власності на спірну ділянку та збудований житловий будинок. Є.Крог під час судової справи про екстрадицію дітей заявив, що виселить її та їх дітей з житлового будинку, а ОСОБА_5 заперечує щодо проживання її сім`ї, зокрема дітей, у вказаному будинку.

У відповіді на відзив позивач покликається на те, що у договорі №109 від 27.04.2018 про виготовлення дизайн-проекту внесено виправлення та вказано вірну адресу виконання робіт: АДРЕСА_1 . договір купівлі-продажу земельної ділянки є удаваним з підстав, які викладені у позові та доповненнях до позовних вимог. Щодо строку позовної давності, то з 12.03.2020 позовна давність призупинила свій перебіг у відповідності до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені у тому числі ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. А відповідно до п.19 цих Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені ст. 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. Позовна давність у даній справі почала свій перебіг 14.04.2018 і не сплинула до 12.03.2020, а тому її перебіг зупинено. Вона не пропустила строк звернення до суду.

04.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що відповідач ОСОБА_5 матиме можливість з моменту отримання документів на спадщину зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_10 з її дітьми, оскільки вона не вказала, що визнає таке право за позивачкою та її дітьми. Повторно зазначив про удаваність договору купівлі-продажу та фактичну відсутність ОСОБА_19 в Україні, коли добудовувався будинок, що свідчить, що така нерухомість була прдбана не для нього. Фінансова можливість не свідчить про придбання майна, у деклараціях відсутня будь-яка інформація про витрати на дарування коштів.

Позивач та її представник в судове засідання 24.04.2024 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позиція відповідача ОСОБА_21 : 23.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що у 2018 році ОСОБА_8 (батько ОСОБА_21 ) поставив питання щодо дарунку для своїх дітей, в тому числі і Є.Крогу, про що вказала у заяві ОСОБА_5 . Так, у 2018 вони з чоловіком ( ОСОБА_8 ) вирішили зробити їх трьох дітям подарунок, так звану спадщину авансом. Однак здійснити дарунок відповідної нерухомості їх сину ОСОБА_22 .Крогу було неможливо, оскільки він оголошений банкрутом у Королівстві Данія в 2011, і тому відповідний подарунок міг бути конфіскований кредиторами у відповідній процедурі банкрутства. А тому вони прийняли рішення про придбання нерухомості в Україні та наданню Є.Крогу права безкоштовно проживати та користуватись нею. З цією метою на початку 2018 Єсперу було надано готівкові кошти для цих цілей, а 9 березня 2018 її чоловік ОСОБА_8 надав довіреність для придбання від його імені будь-якого житлового будинку та/або земельної ділянки. Цією ж довіреністю ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_21 розпоряджатись будь яким правовим способом на власний розсуд нерухомим майном та/або земельною ділянкою, які будуть придбані або побудовані та зареєстровані на ім`я батька. Фактично надав йому право безкоштовно користуватись відповідним майном. Цього ж дня вона надала заяву-згоду на придбання чоловіком ОСОБА_23 будь-якої земельної ділянки або житлового будинку в Україні за цінами та умовами на його власний розсуд. При цьому, у вказаній заяві нею було погоджено, що земельна ділянка та житловий будинок, який придбаний та/або побудований на земельній ділянці, не вважається спільною власністю подружжя та належатиме її чоловікові ОСОБА_8 на праві його особистої власності. На початку квітня 2018 ОСОБА_9 повідомив їм, що знайшов хорошу земельну ділянку в АДРЕСА_1 поруч зі Львовом. Її чоловік ОСОБА_8 погодився придбати вказану ділянку з недобудованим будинком на ній та дав згоду Єсперу Крогу на підписання від його імені договору купівлі-продажу земельної ділянки та в подальшому на формлення відповідних документів на будинок. При цьому, зі слів ОСОБА_21 , його дружина ОСОБА_24 мала супроводжувати (допомагати) йому при здійсненні відповідної купівлі, бути в якості перекладача. Після підписання відповідних документів, сканкопії таких були надіслані ОСОБА_13 її чоловікові. У подальшому ОСОБА_8 виділяв Єсперу Крогу кошти для завершення будівельних та ремонтних робіт у будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , а окремі матеріали чи меблі надсилались з Данії. Таким чином, власником земельної ділянки та будинку до своєї смерті був ОСОБА_8 , які були придбані за його кошти. При укладенні договору купівлі-продажу земельної діялнки і передачі коштів між ОСОБА_8 (від імені якого виступав ОСОБА_9 ) та продавцем ОСОБА_6 , ОСОБА_24 фактично була перекладачем, оскільки ОСОБА_17 не володіє українською мовою, а тому могла повідомити будь яку інформацію продавцю. Однак відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки підписаний між ОСОБА_8 (від імені якого діяв ОСОБА_9 ) та продавцем. Покупцем (власником) виступав ОСОБА_8 , який наділив ОСОБА_21 правом розпоряджатись будь-яким правовим способом на власний розсуд нерухомим майном та/або земельною ділянкою, які будуть придбані або побудовані та зареєстровані на ім`я батька, уклавши довіреність від 9 березня 2018 року. Власником земельної ділянки та будинку до своєї смерті (до 24.09.2022) був а ОСОБА_8 . Відповідач не подавав заяву про відкриття спадщини після смерті батька, адже ОСОБА_8 не заповідав йому оспорювані будинок та земельну ділянку. Щодо долучених ОСОБА_1 платіжних інструкцій, накладних, товарних чеків, видаткових накладних та рахунків, то ОСОБА_24 практично у всіх питаннях, що стосувались будівництва будинку виступала перекладачем, а так як вона мала прямий контакт з постачальниками, у всіх випадках ОСОБА_9 надава їй батькові грошові кошти для укладення угод та купівлі необхідних матеріалів. Тому вона вказувала себе постачальником. Крім того, з більшості наданих позивачем квитанцій не можливо ідентифікувати, що вказані товари були придбані власне для облаштування будинку, що належить ОСОБА_8 , а лише вказано адресу проживання позивача. До позову додано договір №109 від 27.04.2018 про здійснення дизайн-проекту об`єкту квартири за адресою АДРЕСА_2 , що може підтверджувати, що відповідні товари купувались саме для цієї квартири. Значна частина доданих документів про купівлю товарів взагалі не містить даних про платника (покупця), що унеможливлює їх використання як належного та допустимого доказу придбання відповідних товарів. Зазначає, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховування іншого правочину. Який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто, сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Не допускається така правова конструкція як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх пов`язаність між собою, оскільки визнання земельних ділянок та будинку спільним майном подружжя безпосередньо пов`язане з визнанням удаваності відповідного договору купівлі-продажу. А тому визнання земельної ділянки та будинку спільним майном подружжя не може бути задоволене. Крім того не зрозуміло на підставі чого ОСОБА_1 просить визнати за нею саме 9/10 ідеальних часток в праві власності як земельної ділянки так і будинку. ОСОБА_1 не подає будь-яких довідок, що стосуються її самостійних доходів. А тому в задоволенні позову просив відмовити.

У поясненнях на відзив відповідачки ОСОБА_6 представник відповідача ОСОБА_25 зазначив, що ОСОБА_9 не володіє українською мовою, а спілкується англійською та данською. А тому, які обставини повідомила ОСОБА_26 продавцю земельної ділянки ОСОБА_6 , не відомо. Готівкові кошти надав ОСОБА_8 для купівлі нерухомості. Предача коштів між ОСОБА_8 (від імені якого виступав ОСОБА_17 ) та продавцем ОСОБА_6 здійснювалась безпосередньо в нотаріуса, а відповідний договір між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був посвідчений приватним нотаріусом Олефіром Р.В.

В судовому засіданні 24.04.2024 представник заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених у запереченнях.

Позиція відповідача ОСОБА_5 : 26.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у якому вказано, що ОСОБА_5 у жодній з поданих заяв не зазначала про те, що заперечує чи не визнає прав позивача та дітей на проживання та користування спірним будинком, адже вони зареєстровані за вказаною адресою. І до моменту зняття з реєстрації мають право на проживання у ньому. Право власності на спірне майно у ОСОБА_27 не виникало, відповідно ніхто не міг і позбавити позивача такого права. Щодо висновків позивача, що дійсними покупцями земельної ділянки були вони з ОСОБА_13 , то покупцем (власником) виступав ОСОБА_8 , який наділив ОСОБА_21 правом розпоряджатися будь-яким правовим способом на власний розсуд нерухомим майном та/або земельною ділянкою, які будуть придбані або побудовані та зареєстровані на ім`я батька, уклавши довіреність від 09.03.2018. Матеріальну можливість придбати та фінансувати будівництво житлового будинку підтверджують річні податкові декларації ОСОБА_19 за 2017 та 2018 роки, видані Данським податковим агентством. Щодо відсутніості ОСОБА_19 в Україні, то не передбачено обов`язку фізичної присутності особи чи здійснення нею будівництва житлового будинку на об`єкті нерухомого майна, яке перебуває у власності, оскільки власник здійснює своє право на власний розсуд. В процесі будівництва, облаштування та безпосереднього проживання ОСОБА_21 , ОСОБА_12 та їхніх дітей в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 надавалась вичерпна інформація щодо кожного із вищевказаних етапів, зокрема через відео дзвінки, які здійснював ОСОБА_9 . Надані позивачем квитанції та чеки не є належними доказами, оскільки не містять даних, що товар був придбаний для облаштування житлового будинку АДРЕСА_1 та відсутні банківські платіжні документи, які б підтверджували здійснену оплату за такими рахунками.

В судовому засіданні 24.04.2024 представник заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених у запереченнях.

Позиція відповідача ОСОБА_6 : 17.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач ОСОБА_6 зазначила, що з ОСОБА_20 та ОСОБА_13 вони познайомились за місяць до вчинення договору купівлі-продажу. В розмовах ОСОБА_26 та ОСОБА_17 говорили, що вони хочуть придбати земельну ділянку, щоб збудувати будинок, в якому будуть проживати разом з дітьми. У нотаріуса виявилося, що покупцями земельної ділянки в договорі буде не ОСОБА_28 з чоловіком, а інша особа, від імені якої діє ОСОБА_9 . Позивачка пояснила це тим, що її чоловік в Данії визнаний банкрутом, то їх сім`я не може оформити на себе майно. Кошти при укладенні договору купівлі-продажу їй передавала ОСОБА_28 разом з чоловіком, особисто в руки. Після закінчення будівництва будинку і вселення, вона продовжувала спілкуватися з їх сім`єю, зокрема ОСОБА_28 та її дітьми.

Позиція третьої особи приватного нотаріуса Олефір Р.В.: заперечив щодо задоволення позовних вимог. Він як нотаріус при здійсненні підготовки до посвідчення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу земельної ділянки чітко і однозначно встановив дійсні наміри кожної із сторін вказаного договору. При підготовці до посвідчення договору представником покупця було повідомлено про те, що покупцем за договором має бути громадянин Королівства Данія ОСОБА_8 , та на підтвердження цього було надано належним чином оформлену довіреність і заяву від дружини покупця громадянки Королівства Данія ОСОБА_5 . При подальшому посвідченні договору не виникало жодних питань чи пропозицій стосовно того, хто має бути покупцем. А тому доводи позивача вважає необгрунтованими і безпідставними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явилась, участі свого представника не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

01.05.2023 ухвала про відкриття загального позовного провадження; 17.05.2023 заява адвоката Шокала В.С. про вступ у справу як представника; 22.05.2023 заява позивачки про забезпечення позову; 23.05.2023 відзив на позовну заяву; заява про застосування строків позовної давності;клопотання про витребування доказів; 25.05.2023 ухвала про вжиття заходів забезпечення позову; 08.06.2023 клопотання представника відповідача про відкладення справи; 14.06.2023 заява представника позивача про витребування доказів; 14.06.2023 ухвала про витребування доказів; 26.06.2023 заява про уточнення позовних вимог; 02.08.2023 заява представника позивача про забезпечення позову; 03.08.2023 ухвала про відмову в забезпечення позову; 16.02.2024 пояснення приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В.; 26.02.2024 відзив відповідача ОСОБА_5 на позовну заяву з врахуванням уточнених позовних вимог; 26.02.2024 ухвала про витребування доказів; 04.03.2024 відповідь на відзив; 04.03.2024 ухвала про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду; 11.03.2024 інформація ГУ ДПС у Львівській області на виконання ухвали про витребування доказів; 14.03.2024 відповідь приватного нотаріуса Моісєєвої О. щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_19 ; 17.04.2024 відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_6 ; 18.03.2024 письмові пояснення представника відповідача на відзив відповідачки ОСОБА_6 ; 23.04.2024 заява представника позивача про забезпечення позову; 24.04.2024 заява про розгляд заяви про забезпечення позову у відсутності сторони позивача; 24.04.2024 ухвала про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається, 13.04.2018 між ОСОБА_6 (продавець) та громадянином Королівства Данія ОСОБА_8 (покупець), від імені якого діє громадянин Королівства Данія ОСОБА_9 , на підставі довіреності, що посвідчена 09.03.2018 року ОСОБА_29 , державним нотаріусом Копенгагена (представник) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В.

Згідно довіреності, виданої 09.03.2018 Копенгаген (переклад якої міститься в матеріалах справи та поставлений апостиль), громадянин Королівства Данії, ОСОБА_8 , уповноважив ОСОБА_30 , громадянина Королівства Данії, представляти його інтереси в територіальних органах Державної фіскальної служби Ураїни…, а також купувати від його імені будь-який житловий будинок та/або земельну ділянку в Україні, підписувати попередні договори купівлі-продажу, змінювати, уточнювати суми, умови та інші пункти договорів на власний розсуд, бути його представником у всіх державних, громадських та/або приватних організаціях та установах, включаючи, але не обмежуючись, підприємства з надання комунальних послуг, державних та приватних нотаріусів…; здійснювати будівництво житлового будинку на придбаній на його ім`я земельній ділянці в Україні, обговорювати та підписувати будь-які види договорів, угод, актів, додатків, необхідних для такого виду діяльності і зареєструвати на його ім`я побудований будинок у повній відповідності з вимогами українського законодавства; продати та/або розпоряджатися будь-яким іншим правовим способом на власний розсуд нерухомим майном та/або земельною ділянкою, які будуть придбані або побудовані та зареєстровані на його ім`я в Україні.

Заявою від 09.03.2018 (переклад якої наявний в матеріалах справи та поставлено апостиль) громадянка Королівства Данії ОСОБА_5 надала згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_8 будь-якої земельної ділянки або житлового будинку в Україні або на будівництво житлового будинку в Україні за його особисті кошти, за ціною та умовами на його власний розсуд, на укладення та підписання її чоловіком договорів купівлі-продажу, попередніх договорів, змін та доповнень до договорів на будівництво, угод про припинення дії договорів та спадкового договору на його майно в Україні. Укладення договору купівлі-продажу вищезгаданої нерухомості та будівництво житлового будинку відповідає їх спільній волі та відповідає інтересам їх сім`ї.

При укладенні договору нотаріус роз`яснив, зокрема, продавцю відповідачці ОСОБА_6 те, що покупцем є ОСОБА_8 , від імені якого діє ОСОБА_9 , про що зазначено у відзиві на уточнений позов відповідачки ОСОБА_6 .

Покликання сторони позивачки на те, що ОСОБА_8 лише формально був покупцем, оскільки ОСОБА_9 визнаний у Королівстві Данії банкрутом, а тому ні він, ні його сім`я, не можуть набувати майно, оскільки існує ризик конфіскації такого, суд до уваги не приймає, оскільки з досліджених вище довіреності ОСОБА_8 та заяви ОСОБА_5 вбачається воля особи - ОСОБА_8 на придбання нерухомого майна в Україні, при цьому його інтереси мав представляти ОСОБА_9 .

Згідно зі ст.ст.6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Разом з тим, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (ст.235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

При цьому, змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Отже, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 742/1913/15-ц, від 21.08.2019 року у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 року у справі № 524/3188/17.

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, у п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 522/14890/16 зазначено, що: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним».

Стороною позивача не наведено жодних фактів щодо визначення, який саме правочин вчинили сторони.

Покликання позивачки, що саме вона передавала кошти продавцю за оспорюваним договором не може свідчити про джерело походження таких коштів, а також те, що вони належали їй чи їх з ОСОБА_17 сім`ї.

Як вбачається з річних податкових декларацій ОСОБА_19 за 2017 (переклад наявний в матеріалах справи) його особистий дохід становив 499649 данських крон, у 2018 519850 данських крон, що свідчить про фінансову спроможність ОСОБА_8 придбати земельну ділянку з подальшим облаштуванням житлового будинку.

Як зазначила у заяві ОСОБА_31 , нерухомість Україні придбав її чоловік ОСОБА_8 , від імені якого діяв ОСОБА_17 , який перебував в Україні. Дана нерухомість могла використовуватися ОСОБА_32 , однак власником такої був її чоловік ОСОБА_8 .

Покликання сторони позивачки про відсутність відображених даних про дарування коштів ОСОБА_17 у річних податкових деклараціях ОСОБА_8 за 2017, 2018 роки не заслуговують на увагу, оскільки жодних даних про те, щоб такі кошти передавались саме Є.Крогу не надавались. Кошти для будівництва та облаштування будинку належали ОСОБА_33 , які він використовував через представника ОСОБА_25 в Україні.

У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_17 вказав, що при укладенні оспорюваного договору діяв від імені ОСОБА_19 , представляючи його інтереси та покупцем був саме ОСОБА_8 .

З урахуванням викладеного, посилання позивачки на те, що оспорюваний договір від 13.04.2018 в частині покупця ОСОБА_8 є удаваними, оскільки земельна ділянка придбана за кошти та для потреб позивачки та ОСОБА_30 , без створення правових наслідків для себе, як фізичної особи, є безпідставними, так як нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Натомість, удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину.

Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 року по справі № 346/2238/15-ц.

Щодо позовних вимог про визнання земельної ділянки площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки - :01:002:1493; та будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то суд приходить на наступних висновків.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд у Постанові від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21 вкотре зазначив, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Також у Постанові від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 Верховний Суд виснував, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , видано повторно 31.12.2019 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 18.09.2015 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_36 .

Як вказала позивач, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.11.2022розірвано шлюб, що укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 18.09.2015 р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2795.

Оскільки судом встановлено, що підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2018 відсутні, покупцем був ОСОБА_8 ; замовником будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 згідно Декларації готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, виступав ОСОБА_8 , а тому земельна ділянка та будинок є власністю ОСОБА_19 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_17 брав на роботі кредит для купівлі будинку та нотаріусу було відомо, що будинок вони купують для себе.

Однак матеріали справи не містять даних щодо отримання ОСОБА_17 кредиту для придбання нерухомості. У відзиві ОСОБА_17 заначив, що при купівлі земельної ділянки діяв від імені ОСОБА_8 та кошти для придбання нерухомості та спорудження житлового будинку він отримував саме від батька.

Надані стороною позивачки квитанції, чеки в кількості 674, згідно доданої таблиці, не містять відомостей, що куплений товар був придбаний для облаштування житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того у таких чеках відсутня інформація, хто саме оплачував за товар.

Як вбачається з відповіді ГУ ДПС у Львівській області від 08.03.2024 №3178/5/13-01-63-06 про суми виплачених доходів та утриманих податків громадянки ОСОБА_1 , зокрема у 2017 році становить 15976,55 грн., у 2018 112777,58 грн.

А тому такі квитанції та чеки не можуть вважатися допустимими доказами залучення та використання власних коштів позивачки при будівництві та облаштуванні будинку по АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_38 пояснив, що ремонтні роботи, зокрема планування інтер`єру і екстер`єру будинку по АДРЕСА_1 , він погоджував з ОСОБА_26 , яка приходила і приносила кошти та вказувала, що порадившись з чоловіком, їм все підійшло. Однак, хто був власником коштів, йому не відомо.

Отже, судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер ділянки - :01:002:1493 та житловий будинок по АДРЕСА_1 не був набутий подружжям ОСОБА_28 та ОСОБА_30 .

А тому відсутні підстави для визнання земельної ділянки площею 0,0501 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район с.Солонка, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки - :01:002:1493; та будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як і для визнання за позивачкою права власності на 9/10 вказаного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_19 була заведена спадкова справа №18/2023 16.02.2023; свідоцтво на право на спадщину у такій станом на 14.03.2024 відсутнє.

Враховуючи те, що положеннями ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору, те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання земельної ділянки та житлового будинку спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, як похідних вимог до вищевказаних.

Жодних доказів порушення права на проживання та користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , позивачки та її малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду надано не було.

А тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за недоведеністю такої.

Щодо строків позовної давності, то у відповідності до вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановленого порушення права особи, чого у даному випадку не встановлено, підстав для вирішення питання щодо дотримання позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом, немає.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати строки позовної давності суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звертався. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде вставлено, що право або охоронюваний законом інтересах особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2022 року у справі №523/15572/16-ц.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 12, 202, 203, 235 ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання права на частку в праві спільної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_37 , громадянин Данії, РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Боділ Крог, громадянка Данії, адреса: АДРЕСА_4

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Роман Васильович, 81100, м.Пустомити, вул. Грушевського, 52, Львівської області

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, , 81131, с.Солонка, вул. Центральна, 3, Львівського району Львівської області.

Повний текст рішення виготовлено 02.05.2024.

СуддяД. А. Кукса