Суддя Попова В. О.
Справа № 644/2645/23
Провадження № 2/644/913/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 квітня 2024 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Попової В.О.

за участю секретаря судового засідання - Плаксій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

у с т а н о в и в :

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 26.11.2021 у розмірі 23 700 доларів США та сплачений судовий збір.

На обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на те, що 26.11.2021 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 позичив у нього 23 700 доларів США. Відповідно до п. 2.1. даного Договору, позика надається строком на один рік. Відповідно до п. 3.3. Договору по закінченню строку, вказаного у п. 2.1. Договору позичальник зобов`язується повернути позику протягом наступного дня. Відповідно до п. 3.5. Договору підтвердженням повернення позики є передача розписки від Позикодавця Позичальнику. Починаючи з січня 2023 року до теперішнього часу він постійно в усній формі звертався до відповідача із вимогою про повернення боргу, але відповідач борг не повернув, взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадженні.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно.

Представник позивача адвокат Орел В.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1151239 від 21.06.2023 через підсистему «Електронний суд» надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 22.06.2023, 23.08.2023, 02.10.2023, 28.11.2023, 18.12.2023, 28.12.2023, 04.01.2024, 25.03.2024 не з`явився, повідомлявся про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією за місцем останнього відомого місця реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв, клопотань тощо до суду від відповідача не надходило.

Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни його місця проживання/перебування.

Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128,130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 26 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений письмовий Договір позики, предметом якого була передача у власність Позичальника грошових коштів у сумі 23 700 доларів США. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною ОСОБА_2 (а.с. 51).

Строк надання позики Позичальнику, відповідно до п. 2.1 Договору позики, становить один рік. По закінченню строку, вказаного в п. 2.1. цього Договору, Позичальник зобовязується протягом наступного дня повернути суму позики (п. 3.3 Договору). Підтвердження повернення позики є передача розписки Позикодавцем Позичальнику (п. 3.5 Договору).

Пунктом 5 Договору позики встановлений термін дії договором та інші умови.

Позивачем надано оригінал Договору позики від 26.11.2021.

Докази, що даний договір позики є недійсним, в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем жодним чином не спростовано погашення заборгованості за укладеним договором позики грошей, доказів виконання взятих на себе зобов`язань до суду не надано.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір позики грошей є документом, який засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається з оригіналу Договору позики, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_2 в цьому договорі власноруч засвідчив, що суму у розмірі 23 700 доларів США отримав на руки в повному обсязі відповідно до договору.

Доказів, що відповідач виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, суду не надано.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних, допустимих, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про виконання ним свого грошового зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору, які підтверджені відповідним платіжним дорученням.

Керуючись ст. ст.141, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) борг за договором позики від 26 листопада 2021 року у розмірі 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) доларів США, витрати по сплаті судового збору у сумі 8 667 (вісім тисяч шістсот шістдесят сім) грн 09 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення (заочне) складено 19.04.2024.

Суддя В.О. Попова