Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-п/641/38/2024 Справа № 641/7608/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Курганникової О.А..,

за участю секретаря Ареп`євої О.В.,

заявника ОСОБА_1

адвоката Ткачова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановив:

04.04.2024 до суду звернулася ОСОБА_1 за заявою, в якій просив поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення від 11.04.2019 року у справі № 641/7608/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

На обґрунтування зазначив, що йому не було відомо про ухвалення заочного рішення від 11.04.2019 року по цивільній справі № 641/3953/21 за позовом 641/7608/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів , судових повісток не отримував, оскільки не мешкає по тій адресі

У судовому засідання ОСОБА_1 та його представник заяву про перегляд заочного рішення підтримали, просили задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили

Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч.2ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 3ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, слід керуватися положеннями частини другоїстатті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2021 по справі № 626/2450/14-ц.

Оскільки відповідачем доведено, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення пропущено з поважних причин, суд приходить до висновку про поновлення пропущеного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що строк для звернення з заявою про перегляд заочного рішення може бути поновлений.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України», у силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1

За вказаною адресою на ім`я відповідача були направлені судові повістки про виклик у судове засідання, з позовною заявою та додатком до неї, які повернулися до суду за закінченням терміну збігання (а.с.25,32)

12.04.2019 року на адресу відповідача було направлено копію заочного рішення (а.с. 39).

Відповідно до ч.1ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвали, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч. 1ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідним є наявність сукупності двох обставин: неявка відповідача у судове засідання та (або) неповідомлення про причини неявки, а також не подача відзиву (заперечень заЦПК України, що діяв до 15.12.17 р.) з поважних причин; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто такі докази, які не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свободнаголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах державучасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів- відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -О. А. Курганникова