УХВАЛА

19 квітня 2024 року м. Мукачево Справа №303/3306/24

4-с/303/10/24

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

орган, дії якого оскаржуються: Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

особа, на рішення якої подається скарга: державний виконавець Фельдеші Катерина Сергіївна

про визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця про відмову у закінчені виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

звернулася до суду з вищевказаною скаргою.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження на підставі вказаної скарги, суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Фактичний аналіз змісту скарги свідчить про те, що вимоги за предметом скарги стосуються визнання протиправними та скасування рішення державного виконавця про відмову у закінчені виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за скаргою слід зазначити, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Таким чином, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Натомість, частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, імперативними приписами частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного (приватного) виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 2-1409/11 (провадження № 14-137цс19), від 19 лютого 2020 року у справі №382/389/17 (11-1009апп19), від 19.05.2020 № 754/2223/15-ц (14-568 цс 19).

Наведена судова практика є сталою та відображена також у постанові Верховного Суду від 19.02.2024 року по справі №755/9542/22 (провадження № 61-6953св23).

Таким чином, вимоги за даною скаргою підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала скарга ОСОБА_1 (справа №303/1433/24), предметом розгляду якої, серед іншого, також було оскарження рішення державного виконавця Фельдеші К.С. від 09.01.2024 року №8979 про відмову у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64991864 від 30.03.2021 та зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження №64991864 від 30.03.2021 року щодо виконання постанови №60138015 від 29.03.2022 про стягнення виконавчого збору на підставі ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 19.03.2024 року провадження по справі №303/1433/24 за скаргою ОСОБА_1 було закрито та роз`яснено, що така вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Скаржник вищезазначену ухвалу суду не оскаржила в апеляційному порядку, натомість представник ОСОБА_2 повторно звернувся до органу виконавчої служби з клопотанням про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, та отримавши відповідь від 04.04.2024 №27574 державного виконавця Фельдеші К.С. про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №64991864 про стягнення виконавчого збору, знову оскаржив таке до суду загальної юрисдикції.

Таким чином, фактично сторона скаржника ініціювала повторно судовий процес, з аналогічних підстав при частковій зміні формулювання вимог, з яких було виключено вимогу про повернення стягнутих з ОСОБА_1 коштів у виконавчому провадженні №64991864 від 30.03.2021 року після 17.08.2021.

За таких обставин, слід звернути увагу скаржника, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 Цивільного процесуального кодексу України).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня

2008 року (справа «Пономарьов проти України») вказано, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Повноваження судів на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд судами справ не повинен розглядатися як завуальована апеляція, а сама лише можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

За таких обставин, у відкритті провадження за скаргою слід відмовити на підставі п. 1 частини першої ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2 5, 186, 260, 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. У відкритті провадження за скаргою - відмовити.

2. Роз`яснити, що розгляд вимог за предметом даної скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

5. Ухвала суду складена та підписана 19.04.2024.

Суддя В.В. Кость