КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року місто Київ

Справа № 753/14678/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8273/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року (ухвалене у складі судді Коренюк А. М., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Д.О., в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 08.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1394 таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовував тим, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчий напис від 08.01.2021 року, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1394 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», заборгованості в розмірі 17 000 грн 00 к., плати виконавчого напису - 930 грн 00 к., всього 17 930 грн 00 к., є таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що вчинений виконавчий напис суперечить правилам ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості переліку певних документів факту безспірності заборгованості, глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності документів, на підставі яких здійснюється стягнення. Зазначає, щовчинення виконавчого напису відбулося за договором, який ним не укладався та нотаріально не посвідчувався.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, визнати виконавчий напис вчинений 08.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1394, таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом невірно встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, а також не наведено мотиви відхилення наданих позивачем доказів.

Вказує, що приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, оскільки законом чітко визначено, що виконавчий напис може вчинятись лише на нотаріально посвідченій угоді, оригінал якої має бути надано нотаріусу, однак в даному випадку кредитний договір нотаріально не посвідчений.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачу 06.03.2024 р. вручено копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав у ній викладених, скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вказував, що суд не надав належної оцінки наявним в справі доказам, та безпідставно не взяв їх до уваги. Також зазначив, що копія договору, яка долучена до позовної заяви, отримана позивачем в нотаріальному архіві.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

Згідностатті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач та третя особа повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету в системі «Електронний суд», про що в матеріалах справи містяться відповідні звіти про доставку вхідної кореспонденції.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явились, але належним чином повідомлені про розгляд справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 08.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1394, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», заборгованість за кредитним договором № 1703976 від 31.08.2019 року в розмірі 17 000 грн 00 к. , а також плати виконавчого напису - 930 грн 00 к., всього 17 930 грн 00 к.

Згідно виконавчого напису, ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» відповідно до договору відступлення прави вимоги № 43-мл від 13.12.2019 року є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Мілоан», код ЄДРПОУ - 40484607, за кредитним договором № 1703976 від 31.08.2019 року. Строк платежу за кредитним договором № 1703976 від 31.08.2019 року настав. Боржником допущено просточення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 13.12.2019 року по 01.12.2020 року. Сума заборгованості становить 17 000 грн 00 к., яка складається із таких складових: 5 000 грн 00 к. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2 500 грн 00 к. - прострочена заборгованість за комісією, 9 000 грн 00 к. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, 500 грн 00 к. - строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 01.10.2019 року по 13.12.2019 року) (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. 11.02.2021 року відкрито виконавче провадження № 64489568 на підставі виконавчого напису № 1394 виданого 08.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованість у розмірі 17 930,00 грн (а.с.12).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виснував, що позивачем не спростовується отримання кредиту від фінансової установи, матеріали справи не місять доказів того, що договір про надання позивачу споживчого кредиту визнаний недійсним, зважаючи на позицію позивача про неукладений договір (нотаріально не посвідчений), тому за вказаної обставини суд не вбачав підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Суд вказував, що інші доводи позивача про не дотримання відповідачем як стягувачем процедури врегулювання у позасудовому порядку, неналежне повідомлення боржника про намір стягнення боргу шляхом звернення до нотаріуса, не знайшли свого підтвердження. Позивач не звертався до суду із заявою про витребування доказів - матеріалів, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис, у належної особи.

Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, обов`язок надання доказів у підтвердження своїх доводів є не тільки у позивача, але і у відповідача.

У підтвердження своїх доводів позивач надав суду першої інстанції копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 08 січня 2021 року.

Разом з тим, з вказаного напису не вбачається, що виконавчий напис вчинено на нотаріально посвідченому кредитному договорі.

Також позивачем до матеріалів справи долучено копію Кредитного договору № 1703976 (індивідуальна частина) від 31.08.2019 р.

Сторонами даного договору є ТОВ «Мілоан» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник).

З пункту 6.1 Договору вбачається, що договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua.

Вказаний договір не є нотаріально посвідченим.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вказаних норм процесуального права та позиції позивача, саме відповідач повинен був надати суду докази на підтвердження надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не наводить обґрунтованих підстав неприйняття наданого позивачем доказу, а саме копії Кредитного договору № 1703976 (індивідуальна частина) від 31.08.2019 р.

Апеляційний суд не вбачає підстав для неприйняття даного доказу, та вважає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано належні та достатні докази, а висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковими та безпідставними.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 08 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між сторонами кредитний договір не був посвідчений нотаріально, доказів на спростування таких обставин матеріали справи не містять, а тому приватним нотаріусом не дотримано обов`язкових умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 суд зазначив, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Така правова позиція була підтверджена у постанові Великої Палати Верховного суду 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Зазначене вище дає суду обґрунтовані підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не надано належної оцінки наявним доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 073 грн 60 к. та за подання апеляційної скарги у сумі 1 610 грн 40 к., а всього 2 684 грн 00к.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 08.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І. В., зареєстрований в реєстрі за № 1394 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська