ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання повнолітнього сина на час навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 із вимогами про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання та, неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог вказано, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у вихованні доньки та сина участі не бере, коштів на їх утримання не надає, тому діти перебувають на повному її утриманні. Їхній син ОСОБА_3 , який не досяг 23 років, навчається на третьому курсі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на факультеті «Інформаційних технологій» на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку із чим він потребує матеріальної допомоги. Тому прохає суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини та, аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів заробітку, щомісячно, у зв`язку з продовженням навчання до досягнення ним 23 років, які прохає стягнути разом із витратами на правову допомогу у розмірі 6000 гривень (а. с. 1-6, 34-39).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволенні частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок (а.с.56-59).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в частині визначення розміру стягнутих аліментів змінити, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на неповнолітню доньку у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Також просила стягнути повністю судові витрати за розгляд справи в суді 1 інстанції та апеляційної інстанції (а.с.63-69).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2003 року (а.с.23) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10 серпня 2010 року (а. с. 20).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року у справі № 204/5288/19 шлюбу між сторонами розірвано (а. с. 25 та на звороті). Рішення суду набрало законної сили 27 грудня 2019 року.

ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денної форми навчання на факультету «Інформаційних технологій» Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», за державним замовленням. Передбачене закінчення навчання 31 липня 2024 року, що підтверджується довідкою № 16/56-1216 від 07 листопада 2022 року (а. с. 24).

Діти сторін зареєстровані за адресою реєстрації позивачки, що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 15, 18, 22).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд 1 інстанції враховуючи те, що батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому стягнув з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 листопада 2022 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Так, приписами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2833 гривні.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , на час розгляду справи виповнилось 13 повних років.

В суді апеляційної інстанції відповідачем надані додаткові докази, а саме: довідки з місця роботи, розрахункові листи, квитанції про сплату на користь позивачки в добровільному порядку аліментів на утримання доньки та сина.

Згідно довідки виданої Акціонерним товариством ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ ДНІПРОГАЗ від 21.02.2024 року № 45 відповідач ОСОБА_2 працював з 10.09.1996 року по 31.05.2023 року на посаді начальник служби в АТ ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ ДНІПРОГАЗ та отримав дохід за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року у розмірі 463 601,33 грн. з якого утримувались аліменти у розмірі 95 038,27 грн. на сина та доньку за його заявою поданою на підприємство (згідно усного пояснення в судовому засіданні) (а.с.140).

Відповідно довідки виданої ТОВ ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ від 21.02.2024 року № 38 відповідач ОСОБА_2 , працює в Дніпровській філії ТОВ ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ на посаді начальника аварійно - диспетчерської служби та отримав дохід за період з 01.06.2023 року по 31.01.2024 року у розмірі 320 610,51 грн. з якого утримувались аліменти у розмірі 151 747,06 грн. на сина та доньку за його заявою поданою на підприємство (згідно усного пояснення в судовому засіданні) (а.с.126).

Із розрахункових листів за період з червня 2023 року по січень 2024 року, вбачається, що відбувалось відрахування із заробітної плати в рахунок сплати аліментів у відсотках (а.с.127-129).

Відповідно до наданих платіжних інструкцій за період з лютого 2023 року по травень 2023 року, вбачається, що відповідач перерахував аліменти на карту позивача (а.с.131-139).

Також надані квитанції про перерахування аліментів на карту позивача за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року (а.с.141-153).

Враховуючи, що відповідач працює на посаді начальника аварійно - диспетчерської служби в Дніпровській філії ТОВ ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ, отримує заробітну плату, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, що він зобов`язаний та спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частині зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на дитину.

Тому, з огляду на обставини справи, суд 1 інстанції правильно визначив необхідність у стягненні з відповідача на користь позивача аліментів саме у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення розміру частки, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Стягуючи з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу, суд першої інстанції враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, часу розгляду справи, те, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Ліфлянчик С.І., що діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3368 від 08 червня 2017 року, виданого рішенням Ради адвокатів Дніпропетровської області № 76 від 06 червня 2017 року (а. с. 28), на підставі договору про надання правової допомоги № 07/11/2022 від 07 листопада 2022 року (а. с. 7-8).

Так, зі змісту вказаного договору (а. с. 7-8), вбачається, що вартість правової допомоги зі складання, оформлення та подання позовної заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_2 складає 6000 гривень.

На підтвердження оплати отриманої правової допомоги у розмірі 6000 гривень, суду надано копію квитанції № 0.0..1 в АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 10).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Згідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, суд 1 інстанції беручи до уваги принцип співмірності, дійшов до вірного висновку з яким погоджується колегія суддів, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню у розмірі 2 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, суд 1 інстанції виходи з того, що позивачкою не доведено всіх обов`язкових підстав для задоволення її вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання, зокрема, можливість відповідача сплачувати аліменти.

Так, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як роз`яснення у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денної форми навчання на факультету «Інформаційних технологій» Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», за державним замовленням. Передбачене закінчення навчання 31 липня 2024 року, що підтверджується довідкою № 16/56-1216 від 07 листопада 2022 року (а. с. 24).

Як вже зазначалось вище, в суді апеляційної інстанції надані відповідачем належні та допустимі докази, які підтверджують спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання сина на період навчання або до досягнення ним 23 річного віку.

Крім того, сам відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина на період його навчання, але в меншому розмірі ніж просить позивачка, оскільки такий розмір з урахування стягнутих аліментів на неповнолітню доньку буде перевищувати 50 % від заробітної плати.

Отже, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дочку/сина усім необхідним, враховуючи, що відповідач отримує заробітною плату, тобто маєможливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а тому, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів буде 1/6 частина з усіх видів заробітку.

З урахуванням вищевказаного та обов`язку утримання повнолітнього сина обома батьками, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду 1 інстанції в частині відмови у стягненні аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з продовженням навчання до досягнення ним 23 років підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи проводити стягнення з 22 вересня 2022 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, з урахуванням фактично виплачених сум, оскільки такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, в іншій оскарженій частині рішення має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року в частині відмови у стягненні аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з продовженням навчання до досягнення ним 23 років - скасувати.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи проводити стягнення з 22 вересня 2022 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій оскарженій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: