ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 520/5693/19

провадження № 61-15012св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 ,

третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року у складі судді Куриленко О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 31 січня 2014 року на ім`я ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_1 , тому вважають, що договір купівлі-продажу цієї квартири від 22 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , є нікчемним.

Зазначають, що зазначене житлове приміщення є спадковим майном, проте, вибуло з володіння без їх згоди.

Посилаючись на наведене, просили:

- витребувати у ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 на свою користь квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м;

- встановити, що це рішення суду є підставою для зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_5 з його законним представником ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м;

- встановити, що це рішення у разі набуття ним чинності є підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м, яка була відчужена за договором купівлі - продажу від 22 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_5 , в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г. Л. (реєстр № 1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира, яка є спадковою масою після смерті ОСОБА_7 , вибула з володіння позивачів унаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , яке в подальшому рішенням суду було визнано недійсним. Оскільки спірне майно знаходиться у володінні ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 2014 року, суд витребував його на користь позивачів відповідно до статті 388 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2023 рок рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним і обґрунтованим і не вбачав підстав для скасування. Суд апеляційної інстанції погодився також із висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_5 не позбавлений права в подальшому звернутись до суду із відповідним позовом про відшкодування йому компенсації вартості витребуваного майна, збитків, що сприятиме дотриманню принципу пропорційності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 жовтня 2023 року представник ОСОБА_4 - адвокат Дабіжа О. А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 15 березня 2023 року в справі № 725/1824/20, від 02 серпня 2023 року в справі № 308/8629/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19, від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_5 , якому належить спірне нерухоме майно, не реалізував своє право на подання апеляційної скарги, приєднання до апеляційної скарги, тому апеляційний суд переглядав рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог до

ОСОБА_8 З урахуванням вимог частини першої статті 400 ЦК України судові рішення переглядаються лише в частині позовних вимог до ОСОБА_8 , в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Суди не врахували, що ні на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , ні на момент подальшого відчуження спірного майна на користь добросовісного набувача ОСОБА_5 , ні на момент подання позову до суду жодному із позивачів не належало спірне майно на праві власності, не перебувало у їх володінні. Крім того, позивачі не довели цього жодними доказами та суди попередніх інстанцій не встановлювали такий факт.

Таким чином, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою необхідність дослідження під час розгляду справи обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивачів, та те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суди фактично узаконили право власності позивачів на спірне майно, не врахувавши, при цьому, наявність ще одного спадкоємця ОСОБА_4 .

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Київського районного суду міста Одеси цивільну справу № 520/5693/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 , третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення.

Зупинено виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року справу № 520/5693/19 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є її сестри ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а також брати ОСОБА_2 та ОСОБА_3

11 жовтня 2013 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Третьої Одеської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 З аналогічними заявами до цієї нотаріальної контори звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 , у свою чергу, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., в якій зазначила, що, окрім неї, інших спадкоємців немає.

31 березня 2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. видав ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на належну за життя ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, 22 серпня 2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г. Л. посвідчила договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким ОСОБА_4 відчужила на користь малолітнього ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 зазначену квартиру, яка складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,4 кв. м, у тому числі житловою площею 17,5 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року, яке набрало законної сили у справі № 520/4639/15-ц, частково задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, встановлення факту, що має юридичне значення. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. Н. 31 березня 2014 року та зареєстроване в реєстрі за 1430, на квартиру АДРЕСА_1 . Встановлено факт, що особа, яка зазначена у договорі від 19 серпня 2008 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 1439, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. В., як ОСОБА_7 , у свідоцтві про смерть від 13 червня 2013 року за № 2 виданому ЗАГС Бесарабяска, - ОСОБА_7 , у свідоцтві про народження. актовий запис № 23 від 19 березня 1951 року, виданому Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області, - ОСОБА_7 , є однією і тією ж особою - ОСОБА_7 .

У частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсними - відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за законом дійсними відмовлено в повному обсязі.

Також суди встановили, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_4 відчужила спірну квартиру на користь малолітнього ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 .

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 15 березня 2023 року в справі № 725/1824/20, від 02 серпня 2023 року в справі № 308/8629/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19, від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, від 30 листопада 2023 року у справі № 545/3145/20.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що спірне нерухоме майно вибуло з їхнього володіння внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом лише одному зі спадкоємців померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , яке в подальшому визнано недійсним на підставі судового рішення, а тому просили витребувати це майно відповідно до статті 388 ЦК України.

Суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, витребував спірне майно у повному обсязі з володіння ОСОБА_5 , який на теперішній час є його власником, на підставі статті 388 ЦК України.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим залишив його без змін.

При цьому, відхиляючи доводи ОСОБА_4 з приводу того, що задоволення позовних вимог в частині витребування нерухомого майна у ОСОБА_5 фактично позбавило її права на отримання своєї частини спадщини після смерті ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначив, що питання щодо вирішення спадкових прав ОСОБА_4 не є предметом розгляду даної справи, такі позовні вимоги у суді першої інстанції не заявлялись та судом не розглядались.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками судів, виходячи з такого.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спадщину після смерті ОСОБА_7 у вигляді квартири АДРЕСА_1 прийняли 4 спадкоємці: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року по справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: «належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.[...] Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі».

Тобто у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про допустимість витребування за допомогою віндикаційного позову такого майнового права як частка в праві спільної часткової власності.

Оскільки у справі, що переглядається, заявлено позов про витребування спірної квартири повністю, наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачами права власності на цю квартиру.

Між тим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що після смерті ОСОБА_7 спадщину, до якої входить спірна квартира, прийняли всі спадкоємці другої черги за законом шляхом звернення із відповідними заявами до нотаріальної контори.

31 березня 2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М. видав ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на належну за життя ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 , яке, в подальшому, визнано недійсним на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року у справі № 520/4639/15-ц.

Отже, після смерті ОСОБА_7 відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України, прийняли спадщину 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які успадкували спадкове майно у рівних частках, тобто по 1/4 частині зазначеної квартири.

За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про витребування у ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 на користь трьох спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі квартири АДРЕСА_1 .

Тому Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким витребувати у ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частині кожному квартири АДРЕСА_1 .

Необхідно зазначити, що інший відповідач ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 , не скористався своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідача ( ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 ), свідчить про повну його згоду з судовими рішеннями в частині витребування квартири АДРЕСА_1 , яка вибула з володіння позивачів унаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , яке в подальшому визнане недійсним на підставі судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в оскарженій частині скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м, яка була відчужена за договором купівлі - продажу від 22 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 , та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Галиною Леонідівною (реєстр № 1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01.

Витребувати у ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м, яка була відчужена за договором купівлі - продажу від 22 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 , та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Галиною Леонідівною (реєстр № 1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01.

Витребувати у ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,5 кв. м, яка була відчужена за договором купівлі - продажу від 22 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_5 в особі його законного представника - матері ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 , та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Галиною Леонідівною (реєстр № 1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов