Провадження № 2/643/806/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника позивача: Агаєвої С.М. ,

представника відповідача: Андрійчук Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про визнання права власності на нерухоме майно в порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 395, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких буде подано до суду при розгляді справи по суті.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 08 лютого 2018 року між ним та відповідачем укладений шлюб, в період якого за спільні кошти подружжя було придбано спірну квартиру, титульним власником якої є відповідач. Сторони не дійшли згоди щодо поділу даної квартири і відповідач відмовляється добровільно переоформити 1/2 частину квартири на позивача, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 22.11.2023 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/12213/23, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 19.12.2023 року.

19.12.2023 року суд відклав підготовче засідання на 18.01.2024 року у зв`язку з неявкою відповідача.

29.12.2023 року через систему «Електронний суд представником відповідача - адвокатом Андрійчук Н.В. подано заяву відповідача про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Ухвалою від 18.01.2024 року Московський районний суд м. Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.02.2024 року.

06.02.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 29 060, 00 грн. з доказами на їх підтвердження.

У судовому засіданні 27.02.2024 року представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2024 року позов визнав у повному обсязі, однак просив суд надати час для ознайомлення з наданими позивачем доказами на їх підтвердження та формування правової позиції.

У зв`язку з цим у судовому засіданні 27.02.2024 року оголошено перерву до 28.03.2024 року.

12.03.2024 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано до суду відзив щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 29 060, 00 грн., відповідно до якого проти задоволення цих вимог заперечує, оскільки:

1) статтею 6 Договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року визначено, що гонорар полягає або в оплаті послуг адвоката з виконання доручення або у винагороді за досягнення бажаного для клієнта результату виконання доручення. Договором не визначено одночасно два види гонорару - основний, за виконану роботу / надані послуги та додатковий ("гонорар успіху"), як має бути зазначено згідно з п. 6.1. ст. 6 Договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року. У той же час в завданні (дорученні) № 1 до Договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року визначено перелік дій адвоката за вказаним договором та їх вартість. Додатково завданням (дорученням) № 1 погоджено, що гонорар успіху за прийняття рішення на користь клієнта становить 3% від вартості відсудженого майна на користь клієнта. При цьому в договорі № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року не передбачена можливість в завданні (дорученні) встановлювати розмір, вид та порядок оплати гонорару адвоката за договором. Підставою оплати послуг адвоката є рахунок ( п. 6.2. ст. 6 договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року) та акт наданих послуг (п. 6.5. ст. 6 Договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року);

2) згідно з актом № 1 виконаних робіт (наданих послуг) від 17.11.2023 року до договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року визначено перелік наданих послуг та їх вартість, а саме: 1. Підготовка адвокатського запиту про встановлення ймовірної вартості спірного майна вартість 1 675, 00 грн. за одну одиницю документу (підготовлено один адвокатський запит). 2. Підготовка позовної заяви та подання позову до суду про розподіл майна подружжя вартістю 700, 00 грн. за сторінку із зазначенням виготовлення 1 (однієї) сторінки, а загальною сумою вартості послуги помилково зазначено суму в розмірі 6 700, 00 грн., що не відповідає дійсності;

3) під час визначення вартості послуг адвоката, останнім було взято ставку Ради адвокатів Харківської області від 01.01.2024 року, тоді як акт виконаних робіт складено за півтора місяці до встановлення Радою адвокатів Харківської області рекомендованих ставок адвокатського гонорару;

4) актом № 2 від 24.01.2024 року до договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року визначено вартість послуг адвоката за участь в судових засіданнях 19.12.2023 року та 18.01.2024 року в розмірі 3 000, 00 грн. При цьому рахунок № 01/1 на оплату послуг адвоката ОСОБА_3 складено за три місяці до укладення договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року на суму 8 375, 00 грн., тоді як вартість послуг за актом № 1 від 17.11.2023 року фактично складає 2 375, 00 грн., а не 8 375, 00 грн. Рахунок № 01/2 від 24.01.2024 року складено на суму 4 500, 00 грн., при тому, що акт № 2 виконаних робіт складено на суму 3 000, 00 грн.;

5) підставою складання рахунку адвокатом на оплату послуг клієнтом є акт наданих послуг, підписаний сторонами (п. 6.5. ст. 6 договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року), а як вбачається з наданих представником позивача доказів - інформація про надані послуги та їх вартість, що вказана в актах виконаних робіт/наданих послуг не відповідає інформації, вказаній в рахунках на оплату послуг адвоката.

6) договір № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року не містить інформації, що остаточна вартість послуг визначається сторонами в акті приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг), чи іншому аналогічному документі;

7) позивачем заявлено вимогу про відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу, однак клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу не містить вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, а містить прохання долучити докази витрат позивача на правову допомогу в розмірі 29 060, 00 грн.;

8) на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правову допомогу було надано: копію договору № 06/11/23 про надання правової допомоги від 06.11.2023 року, укладеного з адвокатом; копію завдання (доручення) № 1 від 06.11.2023 року; копії рахунків від 24.01.2024 року та 17.07.2023 року; копії прибуткових касових ордерів № 01/1 ТН, № 01/2 ТН та № 01/3 ТН; акти виконаних робіт (наданих) послуг № 1 від 17.11.2023 року та № 2 від 24.01.2024 року. Однак вартість сплачених позивачем послуг за правову допомогу у сумі 29 060, 00 грн., що зазначена в клопотанні про стягнення витрат на професійну правову допомогу є необґрунтовано завищеною та неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та недоведена доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який позивач та її представник обумовили. Дана цивільна справа є незначної складності, тим більше, що відповідач не заперечує проти вимог поділу майна подружжя, а стороною позивача не було вжито заходів досудового врегулювання спору з метою визначення позиції відповідача;

9) не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відтак, судові витрати у виді «гонорару успіху», які поніс позивач, не відповідають принципу справедливості та не є такими, що були неминучими, а тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

У судовому засіданні 28.03.2024 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, а щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що з огляду на визнання відповідачем позову просить суд стягнути їх у розмірі 14 530, 00 грн. (50%).

Представник відповідача у судовому засіданні 28.03.2024 року позовні вимоги визнав у повному обсязі, але при цьому заперечив проти стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу з підстав, викладених у відзиві від 12.03.2024 року.

У судовому засіданні 28.03.2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.02.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

23.02.2018 року між ОСОБА_5 (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 546.

За умовами п. 1 Договору ОСОБА_5 передає у власність (продає), а відповідач приймає у власність (купує) квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 5 Договору відповідач набуває квартиру у спільну сумісну власність подружжя. Договір укладений за згодою дружини покупця - ОСОБА_3 , про що нотаріусу подано відповідну заяву про згоду, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. 23.02.2018 року за реєстровим № 545 та яка зберігається у справах приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В.

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ довідки 9 від 29.01.2024 року). Відомості про державну реєстрацію іпотек та обтяжень відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд зазначає наступне.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно з частинами першої, третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями статті 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що як він, так і його представник подали письмові заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 2 ст. 206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У судовому засіданні представнику відповідача були роз`яснені наслідки вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Враховуючи визнання відповідачем позову а також той факт, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти таке визнання відповідачем позову та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки при такому поділі спірного майна подружжя буде перебувати у рівних умовах та майнові права жодного з них не порушуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Цивільний процесуальний закон визначає критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Первісно позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 060, 00 грн., однак у судовому засіданні представник позивача зазначив, що просить суд стягнути з відповідача лише половину цих витрат враховуючи визнання позову відповідачем.

З наданих суду доказів вбачається, що 06.11.2023 року між позивачем (Клієнт) та адвокатом Агаєвою С.М. було укладено договір № 06/11/23 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором адвокат приймає доручення на участь в будь-яких кримінальних, цивільних, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення в якості представника (адвоката, захисника) Клієнта незалежно від процесуального статусу Клієнта (далі - Доручення), здійснює правовий супровід справ за дорученням Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар та відшкодувати понесені витрати у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно Завдання (доручення) № 1 до вищевказаного Договору адвокат зобов`язався надати наступні послуги:

-підготовка позовної заяви та подання позову до суду про поділ майна подружжя - 6 700, 00 грн.;

-підготовка адвокатського запиту до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про встановлення ймовірної вартості спірного майна для визначення ціни позову - 1 675, 00 грн. за одиницю документу;

-підготовка та подання заяв, клопотань, відповіді на відзив (у разі їх потреби) - 700, 00 грн. за сторінку;

-участь у судовому засіданні по справі, прибуття до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи (у разі потреби) - 1 500, 00 грн.

Пунктом 2 Завдання сторони погодили, що гонорар успіху за прийняття рішення на користь Клієнта становить 3% від вартості відсудженого майна на користь Клієнта, сума якого вноситься авансовим гарантованим платежем при підписанні акту виконаних робіт, та підлягає поверненню у разі дострокового розірвання договору з ініціативи адвоката, ухвалення судом рішення не на користь Клієнта.

Вартість послуг адвоката з надання правової допомоги Клієнту встановлюється на рівні рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням № 17 від 21.03.2018 Ради адвокатів Харківської області.

Згідно Акту № 1 виконаних робіт від 17.11.2023 адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні послуги:

-підготовка адвокатського запиту до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про встановлення ймовірної вартості спірного майна для визначення ціни позову - 1 675, 00 грн. за одиницю документу;

-підготовка позовної заяви та подання позову до суду про поділ майна подружжя - 700, 00 грн. за сторінку - 6 700, 00 грн. - усього 8 375, 00 грн.

Згідно Акту № 2 виконаних робіт від 24.01.2024 адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні послуги - участь у судових засіданнях 19.12.2023 - 1 500, 00 грн., а також 18.01.2024 - 1 500, 00 грн., а всього 3 000, 00 грн.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672, 9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000, 00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Заявлений розмір витрат у частині додаткової винагороди адвоката (гонорару успіху) не є обов`язковим для сторони відповідача, а також є значно завищеним і не корелюється із визначеною вартістю вчинених адвокатом дій.

З огляду на викладене, враховуючи категорію та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000, 00 грн., оскільки визначений позивачем розмір не відповідає критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для відповідача.

Інші викладені у відзиві доводи відповідача стосовно оцінки доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не спростовують факт виконання адвокатом Агаєвою С.М. визначеного в актах виконаних робіт обсягу послуг, а відтак судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 142, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 697 (дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 50 коп. судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

4. Повернути ОСОБА_3 з Державного бюджету України 2 697 (дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 50 коп. судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

7. Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

Повне рішення складено 15.04.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко