Провадження №: 2/755/718/24
У Х В А Л А

"11" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, клопотання представника третьої особи Офісу Генерального Прокурора - Адамової Оксани Олександрівни про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Офіс Генерального Прокурора, про визнання недійсною боргової розписки від 16.01.2016, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Офіс Генерального Прокурора, про стягнення заборгованості за розпискою від 16.01.2016, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа.

11.03.2024 представник третьої особи Офісу Генерального Прокурора - Була Р.Б. подав до суду заяву про зупинення провадження у справі, у якому останній просить суд: зупинити провадження у справі № 755/15210/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/17771/16-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Заява обґрунтована тим, що Дарницьким районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001691 від 22.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. На даний час справа № 753/17771/16-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України перебуває на стадії судового розгляду, наступне судове засідання призначено на 14.03.2024. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні 16.07.2016 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено майно підозрюваного ОСОБА_3 , у тому числі 1 515 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 5 купюр по 50 доларів США кожна, 13 купюр по 20 доларів США кожна, 14 купюр по 10 доларів США кожна, 200 купюр по 500 гривень кожна, 18 купюр по 500 гривень, 11 купюр по 200 гривень, загалом 152 150 доларів США та 111 200 гривень. Майно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 під час обшуку не вилучалось. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2016 у справі № 757/34624/16-к клопотання слідчого Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001691 задоволено частково: накладено арешт на належне ОСОБА_3 майно: 1/4 частину квартири, що належить йому на праві спільної часткової власності, автомобіль LEXUS RX 350, шість годинників, чотири злитки із металу жовтого кольору, 21 купюру номіналом по 100 доларів США кожна, 1 купюру по 50 доларів США кожна, 200 купюр по 500 гривень кожна, 18 купюр по 500 гривень, 11 купюр по 200 гривень. У решті вимог клопотання, а саме у накладенні арешту на 1 494 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 4 купюри по 50 доларів США кожна, 13 купюр по 20 доларів США кожна, 14 купюр по 10 доларів США кожна, відмовлено. У подальшому ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.09.2016 у справі № 757/34624/16-к задоволено апеляційну скаргу прокурора та накладено арешт на належне ОСОБА_3 майно, у тому числі на 1 515 купюр номіналом по 100 доларів США кожна; 5 купюр по 50 доларів США кожна; 13 купюр по 20 доларів США кожна; 14 купюр по 10 доларів США кожна; 200 купюр по 500 гривень кожна; 18 купюр по 500 гривень; 11 купюр по 200 гривень. У випадку ухвалення судом у кримінальному провадженні № 0001691 обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 із призначенням йому покарання, зокрема у виді конфіскації його майна, примусовому безоплатному вилученню у власність держави підлягатимуть і грошові кошти ОСОБА_3 , на які накладено арешт. Крім цього, під час ухвалення судом рішення в кримінальному провадженні №0001691 від 22.06.2016 та вирішенні питання про долю арештованого майна буде надано оцінку і оспорюваній розписці та доводам родичів ОСОБА_3 про належність спірного майна їм, а не обвинуваченому.

11.04.2024 представник третьої особи Офісу Генерального Прокурора - Адамова О.О. заяву про зупинення провадження у справі підтримала та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у задоволенні заяви представника третьої особи про зупинення провадження у справі просив відмовити, посилаючись на те, що кримінальне провадження розглядається ще з 2016 року та вироку постановлено не було, що затягне розгляд даної справи. Крім того, справи не пов`язані предметом доказування.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначив, що питання полягає в тому, кому належать кошти. Вказав, що мають клопотання про витребування доказів, оскільки у ОСОБА_3 не було коштів в сумі 150 000 доларів США. Відносно ОСОБА_3 відкрите кримінальне провадження за фактом хабаря у розмірі 100 000 тисяч гривень. Відтак, незрозумілим є яким чином 150 000 доларів США стосується ОСОБА_3 , при цьому, Офіс Генерального Прокурора пояснень не надає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 у підготовче судове засідання 11.04.2024 не з`явились.

При цьому, до суду 10.04.2024 від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши заяву про зупинення провадження у справі, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог первісного позову ОСОБА_1 , просить суд: визнати недійсною розписку від 16.01.2016 на суму 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США.

Згідно із вимогами зустрічного позову, ОСОБА_2 просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 16.01.2016 на загальну суму 295474,10 доларів США, з яких основна сума боргу становить 150000 доларів США, проценти за користування позикою в сумі 140678,21 доларів США та 3% річних в сумі 4795,89 доларів США. та судові витрати; у первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною розписки від 16.01.2016 відмовити повністю.

Позовні вимоги первісного позову мотивовані тим, що 16.01.2016 ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , взяла у ОСОБА_2 , в борг кошти в сумі 150000 доларів США для купівлі будинку за містом. Метою придбання такого будинку було покращення житлових умов, оскільки на той час в неї було троє дітей, а 02.12.2016 вона народила четверту дитину. Так, у них з ОСОБА_3 є 4 спільних дитини: дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час досудового розслідування кримінального провадження №0001691 16.07.2016 за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчими ГПУ проводився обшук на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва, під час якого було вилучено і майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме грошові кошти на суму 150 000 доларів США. Отже, кошти нею та ОСОБА_3 для купівлі будинку не було використано. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.07.2018 у справі №753/339/18 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був укладений 14.10.2006. 26.09.2022 до неї звернувся ОСОБА_2 з вимогою про повернення коштів в сумі 150 000 доларів за розпискою від 16.01.2016. Відповідач при цьому зазначав, що згідно з п.2 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Тобто , на думку відповідача, строк повернення позики настав 26.10.2022. Разом з тим, відповідно до постанови Верховного суду від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц розписка не створює для позичальника правові наслідки оскільки існує недоведеність між сторонами правовідносин за договором позики, де відповідач зобов`язався повернути кошти після продажу земельної ділянки. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Виходячи з тексту спірної боргової розписки від 16.01.2016 вбачається, що будинку повинна бути оформлена на відповідача, а отже це не є борговою розпискою (договором позики) за своїм змістом, що порушує вимоги ч. 1 ст.203 ЦК України та дає підстави для визнання розписку недійсною у відповідності до вимог ст.215 ЦК України.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що Мотивуючи зустрічну позовну заяву, ОСОБА_2 посилається на те, що зустрічний позов є взаємопов`язаним і його спільний розгляд з первісним є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин за договором розписки від 16.01.2016, де ОСОБА_2 стягує борг за спірною розпискою, а ОСОБА_1 визнає таку розписку недійсною, з метою ухилення від сплати вказаного боргу в сумі 150 000 доларів США, процентів за користування позикою та 3% річних. Крім того, задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову про визнання розписки недійсною. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). На підтвердження укладення такого договору позики позивач за зустріним позовом надає розписку позичальника-відповідача за зустрічним позовом від 16.01.2016, за якою остання взяла в борг у ОСОБА_2 150 000 дол. США, де 26.09.2022 була пред`явлена позивачем за зустрічним позовом вимога про повернення боргу. Згідно з п.2 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, строк повернення позики настав 26.10.2022, проте борг ОСОБА_1 не повертає. Оскільки остання свої зобов`язання з погашення заборгованості добровільно не виконує, тому ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення основної суми боргу, з урахуванням процентів за користування позикою та 3% річних.

Приписами ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік випадків, що передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Зупинення провадження у справі не може суперечити принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи.

Аналогічна правова позиція, яка має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, висловлена Верховним Судом України, зокрема, під час розгляду цивільних справ №6-1367цс15 та №6-1957цс16.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 Цивільного процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

З огляду на викладене, у межах розгляду цієї справи судом не було встановлено об`єктивної неможливості розгляду даної цивільної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/17771/16-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, окрім цього, зупинення провадження по справі призводитиме до зменшення розумного строку її розгляду та не відповідатиме принципу розумності тривалості судового розгляду.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, приймаючи до уваги предмет спору, суд доходить висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Офіс Генерального Прокурора, про визнання недійсною боргової розписки від 16.01.2016, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Офіс Генерального Прокурора, про стягнення заборгованості за розпискою від 16.01.2016, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника третьої особи Офісу Генерального Прокурора - Адамової Оксани Олександрівни про зупинення провадження - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 19.04.2024.

Суддя: