Справа № 445/608/23 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В. М.
Провадження № 22-ц/811/1821/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.02.2021 року у розмірі 64406 грн. 54 коп., з якої станом на 14.02.2023 року: 54395 грн. 58 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10010 грн. 96 коп. заборгованість за простроченими процентами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 50000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.

Звертає увагу, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5 договору, згідно з яким, відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.02.2021 року у розмірі 54395 грн. 58 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2254 грн. 56 коп.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, у задоволенні яких було відмовлено, з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, поданим на підтвердження законності пред`явлених до відповідача позовних вимог, і не врахував, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій, відповідно до п.2.1.1.3.1, сторони на підставі ст.ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів.

Зокрема, наголошує, що відповідно до п.1.3 Заяви, процентна ставка визначена в розмірі 42% річних (для карти Універсальна), що і була застосована банком при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами по даному клієнту, а отже, відповідач письмово був ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі і з розміром процентної ставки, і в суді першої інстанції не заперечував факт ознайомлення з умовами кредитування за виданою йому платіжною картою.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.03.2024 року, є дата складення повного судового рішення 29.03.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана відповідачем 24.02.2021 року і є формою укладеного між сторонами договору (а.с.14-23), міститься інформація про розмір процентів за користування кредитними коштами.

Так, зокрема, у пункті 1.3 Заяви зазначено, що процентна ставка для карт «Універсальна» визначена в розмірі 42% річних.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що саме ця процентна ставка 42% річних (або 3,5% щомісячно) була застосована банком для нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що розмір процентної ставки та порядок сплати процентів визначений у договорі, з умовами якого погодився відповідач, підписавши вказану вище Заяву, а тому суд першої інстанції, не врахувавши наведені вище норми закону та не давши належної правової оцінки умовам договору, укладеного між сторонами у формі Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана відповідачем 24.02.2021 року, необгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 10010 грн. 96 коп., а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення цієї вимоги позивача.

В решті, рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору не оскаржується позивачем, а тому підстав для його перегляду в іншій частині немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та ураховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, рішення суду першої інстанції в частині розподілу понесених позивачем у суді першої інстанції судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру стягуваного з відповідача судового збору до 2684 грн.

Окрім того, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами за кредитним договором б/н від 24.02.2021 року в розмірі 10010 гривень 96 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором б/н від 24.02.2021 року в розмірі 10010 гривень 96 копійок.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року в частині визначення розміру судових витрат по сплаті судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», змінити, збільшивши його до 2684 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич