Справа № 489/7835/23 Головуюча у 1-й інстанції Микульшина Г. А.
Провадження № 22ц/812/438/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Серебрякової Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Богуславською О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства (АТ) «Банк Форвард»

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Микульшиної Г. А. у приміщенні суду в місті Миколаєва з виготовленням його повного тексту 10 січня 2024 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард»,

треті особи приватна нотаріуска Київського міського

нотаріального округу міста Києва Буждиганчук Євдокія Юріївна

(надалі приватна нотаріуска Буждиганчук Є. Ю.),

приватна виконавиця виконавчого округу міста Києва

Овсієнко Алла Вікторівна

(надалі - приватна виконавиця Овсієнко А. В.)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свою представницю адвокатку Луконіну Н. В., звернувся до суду із позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа приватна нотаріуска Буждиганчук Є. Ю., приватна виконавиця Овсієнко А. В., якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №7913, вчинений 30 липня 2021 року приватною нотаріускою Буждиганчук Є. Ю., про стягнення з позивача на користь відповідача загальної суми боргу 12 398 грн 07 коп., з яких 11 298 грн 07 коп. борг за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що ним ніколи не укладалися будь-які договори ні з відповідачем, ні з ПАТ «Русский стандарт», та за увесь час на його адресу будь-яких претензій з боку банків не надсилалося. Тому йому не було відомо про вчинення виконавчого напису, а про його виконання він дізнався випадково, після арешту своїх рахунків, який було накладено приватною виконавицею.

Саме вчинення виконавчого напису відбулося за межами строку позовної давності, і тому сума, що стягнута з нього за виконавчим написом, не є безспірною.

У поясненнях, наданих представником АТ «Банк Форвард» на позовну заяву, які надійшли до суду, після судового рішення, товариство вважало доводи позовної заяви необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню. Вказував, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням норм чинного законодавства та на підставі відповідних документів, що надаються нотаріусу для підтвердження безспірності вимог. За такого, виконавчий напис вчинено за вимогами, які є безспірними. Крім того законодавством не встановлено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, внаслідок чого такі обставини мають бути встановлені за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, вважав оскаржуваний виконавчий напис вчиненим правомірно.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання виконавчого напису за №7913 таким, що не підлягає виконанню. Розподілені судові витрати.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом, окрім порушення формальних процедур, не було перевірено отримання боржником претензії кредитора та безспірність пред`явленої ним суми боргу для стягнення.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Банк Форвард», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просив про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

У змісті скарги зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні нотаріального напису дотримано усіх приписів закону, зокрема, положень Закону України «Про нотаріат», внаслідок чого нотаріусом, в межах своїх повноважень, перевірена безспірність пред`явлених кредитором вимог, що не враховано судом при розгляді справи. При тому судом ухвалено судове рішення за відсутністю наданих позивачем належних та допустимих доказів, що сума, яка стягнута нотаріусом на підставі виконавчого напису є спірною. Не надано позивачем на підтвердження таких доводів і свого розрахунку щодо суми.

Учасниками справи відзивів на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34, главою 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок №296/5)

За главою 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року, з наступними змінами, які діяли на час вчинення виконавчого напису (далі Порядок), для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, з відповідними змінами на час вчинення виконавчого напису (далі Перелік).

Оскільки ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги боржнику та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку, або її фактичне направлення за вказаною у договорі адресою.

Повідомлення вважається надісланим при наявності відмітки поштового відділення зв`язку про направлення його за вказаною у договорі адресою.

За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, зокрема на підставі витягу з особового рахунку боржника.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 2 та 15 січня 2013 року від імені позивача ОСОБА_1 до ПАТ «Русский стандарт» подані заяви за №103062372 про відкриття поточного рахунку, за якими заявник на підставі тарифного плану 2/1ДС за ставкою в 49% річних по кредитному ліміту просив банк випустити на його ім`я платіжну картку з можливістю здійснення операцій за рахунок наданого банком кредитного ліміту. Розмір кредитного ліміту, кількість випущених за заявою платіжних карток та строк їх дії в наданих відповідачем документах до приватної нотаріуски та суду відсутні (а.с.27-30, 211-214).

За наведених обставин договір, укладений між сторонами, якщо він був кредитним договором-приєднання, повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, поданні банком 28 липня 2021 року документи для здійснення виконавчого напису не лише не містили узгоджених умов та строків кредитування, а ще і оспорюються позивачем за фактом особистого їх підписання (а.с.209-214).

До заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем було додано: заяву про відкриття поточного рахунку, у якій міститься вказівка лише на 49 процентів річних та випуск однієї платіжної картки у 2013 році, за відсутністю будь-яких інших суттєвих умов кредитування; витяг з особового рахунку позичальника; та витяги з рішень та установчих документів на підтвердження зміни назви юридичної особи банка та права здійснення дій від імені банка його представнику. Окрім заяви приватній нотаріусці «Умови надання та обслуговування платіжних карток банку», «Тарифи по карткам Банку» та Договір про надання та використовування платіжної картки не надано, так як вони не підписані заявником ОСОБА_1 (а.с.209-214).

Таким чином відповідачем приватній нотаріусці на підтвердження існування безспірної заборгованості боржника ОСОБА_1 фактично надано лише розрахунок, який проведено самим стягувачем за особовим рахунком заявника (позичальника), без підтвердження будь-яких підстав для його нарахування.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані заявнику умови для приєднання до кредитування, що здійснюється банком, відсутність у поданій заяві домовленостей сторін про порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, кредитні ліміти, які встановлені банком, строки їх сплати, зокрема, строки використання платіжної картки тощо, надані банком приватній нотаріусці заяви про відкриття поточного рахунку (а.с.27-30) не можуть розцінюватися, як підтвердження ним у стандартній (типовій) формі умови укладення із споживачем кредитного договору, а за такого виключає можливість обрахування кредитором безспірної кредитної заборгованості для вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Між тим, згідно до виписки з рахунку, відкритого 2 січня 2013 року, банком нарахована загальна сума заборгованості станом на 5 червня 2021 року в розмірі 11 298 грн 07 коп., як заборгованість за тілом кредиту (а.с. 94зв).

При тому у матеріалах, як цивільної справи, так і у матеріалах нотаріальної справи, не міститься листів або претензій, які б були надіслані одним із кредиторів на адресу ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість, що склалася.

Таким чином відповідачем приватній нотаріусці на підтвердження існування безспірної заборгованості боржника ОСОБА_1 фактично надано лише розрахунок, який проведено стягувачем без посилання на строк дії платіжної картки та відповідно до строку позовної давності, оскільки з дня подачі заяви та випуску платіжної картки минуло більше трьох років.

За наведеного та у відповідності до положень частини 2 статті 88 Закону України «Про нотаріат» законодавцем надано право нотаріусу на вчинення виконавчих написів тільки у тих випадках, якщо йому кредитором подані документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Зазначений обов`язок нотаріуса підтверджений і на підставі висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 2 липня 2019 року під час розгляду справи № 916/3006/17 стосовно застосування положень частини 2 статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Саме вчинення нотаріусом виконавчого напису це здійснення нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку.

Отже, відповідне право кредитора, як стягувача, за захистом якого він звернувся до приватного нотаріуса 28 липня 2021 року, повинно було існувати на момент звернення. Так само на момент звернення кредитора до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість позивача, як боржника, перед стягувачем.

За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, за дослідженими судом першої інстанції доказами, які перевірені у суді апеляційної інстанції, така безспірна заборгованість позивача перед стягувачем за поданою до банку заявою на момент звернення до приватної нотаріуски не мала місця, зокрема за відсутністю погодження усіх умов, що притаманні кредитним договорам.

Крім того і у додатках заяви АТ «Банк Форвард», яка подана до приватної нотаріуски, не має посилання на надання копії претензії до боржника та копії реєстру про направлення, і такі документи у матеріалах нотаріальної справи відсутні.

Тобто стягувачем не підтверджено обізнаність боржника про пред`явлення до нього вимоги та наявності у нього боргу за кредитним зобов`язанням.

При перегляді судового рішення також слід звернути увагу на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, з огляду на те, що в цей час з Переліку на підставі рішень судів адміністративної юрисдикції виключено розділ, який давав право нотаріусам вчиняти виконавчі написи на оригіналі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, на що третя особа не звернула уваги, коли вчиняла виконавчий напис, який оскаржується позивачем.

За такого вчинений 30 липня 2021 року приватною нотаріускою виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №7913 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» 11 298 грн 07 коп. боргу, здійснено, як з порушенням положень глави 16 ІІ розділу Порядку №296/5, так і з порушенням положень Переліку (а.с.25).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 , а порушення його прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були ним викладені у позовній заяві - доведеними.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Усі інші доводи відповідача у апеляційній скарзі, як правонаступника кредитора, зводяться до оцінки ним безспірності вимог, які оспорені позивачем. Але сам факт наявності таких заперечень з обох сторін свідчить про відсутність у справі безспірної заборгованості, яка б давала відповідачу, як кредитору, право на її стягнення у примусовому порядку за період, що перевищує три роки, після випуску платіжної картки, та шляхом виконання виконавчого напису нотаріуса.

Підстав для перерозподілу судових витрат, як за розгляд справи в суді першої інстанції, так і витрат за сплачений відповідачем судовий збір в суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «Банк Форвард» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Серебрякова

О. В. Локтіонова