КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 368/1160/20

номер провадження: 22-ц/824/675/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 липня 2023 року у складі судді Шевченко І.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення (та відповідно запису) державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якої за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частини цього житлового будинку.

Указувала, що під час поділу житлового будинку між сторонами не було встановлено порядок користування земельною ділянкою та виділення частини земельної ділянки у відповідності до часток у житловому будинку.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 173 від 09 вересня 2020 року в частині житлового будинку ОСОБА_2 присвоєно адресу: АДРЕСА_2 , а в частині житлового будинку ОСОБА_1 - присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .

Зазначала, що на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року та рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 173 від 09 вересня 2020 року вона зареєструвала право власності на свою частину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після цього їй стало відомо, що відповідачем виготовлено технічну документацію на всю земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності також на всю ділянку площею 0,0556 га, в тому числі і на ту, де знаходиться частина житлового будинку ОСОБА_3 .

Зазначала, що земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, який на ньому розташований, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі.

Також указувала, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди. Стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, що на ній розташована.

Зазначала, що оскільки на підставі уxвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року вона набула право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то вона має право на визнання за нею права власності на пропорційну частину земельної ділянки, яка є необхідною для обслуговування належної їй частини житлового будинку. Ураховуючи, що вона набула право власності на 2/3 частин житлового будинку, то за нею має бути визнано право власності і на 2/3 частин земельної ділянки площею 0,0556 га під її частиною будинку, що становить 0,0371 га.

З урахуванням наведеного, позивачка ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на 2/3 частин земельної ділянки площею 0,0556 га, що складає площу 0,0371 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:479:0066.

Не погоджуючись з указаним позовом, у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення (та відповідно запису) державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, а за ним визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Частка будинковолодіння ОСОБА_2 складала 58/100 частини, а 1/3 частина житлового будинку, право власності на яку визнано за ним, складала 42/100 частини будинковолодіння.

Вказував, що згідно цієї мирової угоди за ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, що складало 58/100 частки вартості будинковолодіння, а 1/3 частина житлового будинку, право власності на яку визнано за ним, складала 42/100 частки будинковолодіння.

До матеріалів позовної заяви ОСОБА_2 додала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зокрема, житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначав, що із зазначеного витягу вбачається, що загальна площа будинку складає 54,6 кв.м, а житлова площа 32 кв.м. Тобто, загальна житлова площа та житлова площа не відповідають мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області віл 11 квітня 2002 року, яка є однією з підстав реєстрації права власності житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Указував, що із зазначеного витягу вбачається, що матеріал, з якого зроблені стіни будинку - це черепашник, обкладений цеглою. Фактично стіни будинку зроблені із саману (суміш глини та соломи). Водночас у мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року, відсутні криниця - №1, ворота - №2, огорожа - № 3, але ці об`єкти зазначені у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Стверджував, що із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_2 зареєструвала право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за розміром частки 1/1, що не відповідає мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року, яка зазначена як одна із підстав реєстрації права власності. Іншою підставою реєстрації права власності є рішення органу місцевого самоврядування Кагарлицької міської ради від 09 вересня 2020 року № 173.

Також ОСОБА_1 зазначив, що рішення виконкому Кагарлицької міської ради від 09 вересня 2020 року № 173 «Про впорядкування поштової адреси», яке ОСОБА_2 додала до позовної заяви, прийняте за заявою ОСОБА_1 з приводу зміни поштової адреси.

Оскільки існують суттєві невідповідності підстав реєстрації права власності фактичним обставинам і, зокрема, мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року, то позивач за зустрічним позовом вважав, що рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив скасувати рішення (та відповідний запис) державного реєстратора про реєстрацію права власності житловою будинку за адресою: АДРЕСА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 54549731 від 13 жовтня 2020 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частин земельної ділянки площею 0,0556 га, що складає пощу 0,0371 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:497:0066 (номера точок 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24 - відповідно додатку №1 до висновку експерта №31985/21-41/205/23-41 від 11 січня 2023 року).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи в сумі 20 593 грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суд в частині задоволення позову ОСОБА_2 мотивоване тим, що оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 був поділений між сторонами на підставі ухвали Кагарлицького районного суду від 11 квітня 2002 року шляхом затвердження мирової угоди між сторонами, де визначено, що ОСОБА_2 є власником 2/3 частини житлового будинку, а ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку, тому поділу підлягає і земельна ділянка площею 0,0556 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_4 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення (та відповідно запису) державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок, суд першої інстанції виходив із того, що право власності ОСОБА_2 на це майно виникло саме на підставі чинної ухвали Кагарлицького районного суду від 11 квітня 2002 року про затвердження мирової угоди між сторонами, а тому скасування рішення (та відповідно запису) державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на таке майно, є неефективним способом захисту цивільного права, що є підставою для відмови у зустрічному позові.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією ст.120 ЗК України передбачалась можливість, а не обов`язковість наслідування землею юридичної долі розміщеної на ній нерухомості.

Суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що з висновку експерта за результатами судової земельно-технічної та оціночно - земельної експертизи вбачається, що експертам було дивно, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку (частини житлового будинку) площею 54,6 кв.м, а ОСОБА_1 є власником житлового будинку (частини житлового будинку) площею 72,7 кв.м. Суд не врахував, що з огляду на зміст поставлених судом питань, експерти вимушені були оцінювати земельну ділянку як умовно вільну від забудови, тобто без врахування площ права власності сторін на нерухоме майно.

Зазначає, що в технічному паспорті на житловий будинок ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 частина житлового будинку зображена як окремий будинок, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Указує, що суд першої інстанції не взяв уваги той факт, що ОСОБА_2 здійснила реконструкцію своєї частини житлового будинку та здійснила його державну реєстрацію без введення в експлуатацію та без документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Вважає, що суд безпідставно не застосував наслідки пропуску ОСОБА_2 строків позовної давності, про застосування якого просив ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_3 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 1994 року.

Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 05 листопада 2001 року № 106 відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року було затверджено мирову угоду про розподіл сумісного майна подружжя, а саме:

- за ОСОБА_2 визнається право власності на 2/3 частини житлового будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною вартістю 31 729 грн 00 коп., а саме: 1-веранда з ганком, пл. 6,5 кв.м, вартістю 2 854 грн 00 коп.; 1-1 сіни, пл. 7,5 кв.м, вартістю 3 330 грн 00 коп.; 1-2 житлова кімната, пл. 19,4 кв.м, вартістю 8 610 грн 00 коп.; 1-5 кухня, пл. 7,8 кв.м, вартістю 3 460 грн 00 коп.; 1-7 житлова кімната, пл. 13,0 кв.м, вартістю 2 630 грн 00 коп., що складає 64/100 частки вартості будинку на суму 20 884 грн 00 коп., а також господарські будівлі: сарай Б 40 % пл. 17,0 кв.м, вартістю 5 352 грн 00 коп., погріб під Б вартістю 4 275 грн 00 коп., туалет вартістю 1 218 грн 00 коп., Всього загальною вартістю 31 729 грн 00 коп., що складає 58/100 частки вартості будинковолодіння; відмостка вартістю 1 268 грн 00 коп., паркан шиферний вартістю 989 грн 00 коп., на суму 2 257 грн 00 коп.

- за ОСОБА_1 залишається на праві власності 1/3 частина будинковолодіння в АДРЕСА_1 , що складає 36/100 частин вартості будинку, а саме: приміщення: 1-3 житлова кімната, пл. 9,2 кв.м, вартістю 4 084 грн 00 коп.; 1-4, пл. 9,5 кв.м, вартістю 4 216 грн 00 коп.; 1-6 пл. 16,8 кв.м, вартістю 3 398 грн 00 коп. та господарські будівлі: сарай Б 60%, пл. 25 кв.м, вартістю 8 029 грн 00 коп.; сарай Г, пл. 14,5 кв.м, вартістю 3 080 грн 00 коп.; а всього загальною вартістю 22 807 грн 00 коп., що складає 42/100 частин будинковолодіння. Також паркан металевий вартістю 227 грн 00 коп., ворота вартістю 734 грн 00 коп., хвіртка 316 грн 00 коп., на суму 1 277 грн 00 коп.

- ОСОБА_1 звільняється від сплати компенсації ОСОБА_2 грошової компенсації за частину будинковолодіння.

- ОСОБА_1 зобов`язується демонтувати сходини в кімнаті 1-2, двері між кімнатами 1-2, 1-3, 1-4 двері залишає собі; дверний пройом в кімнату 1-6, але двері залишає ОСОБА_2 у строк до 11 червня 2003 року (а.с.9-10, т.1).

Установлено, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого 13 червня 2002 року Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 зареєстровано право особистої власності на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року. Про таку реєстрацію внесено запис в реєстрову книгу 14 за № 4503 (а.с.11, т.1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 13 жовтня 2020 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 222, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, будинок садибного типу, об`єкт житлової нерухомості: Так. Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 54,6, житлова площа (кв.м): 32.5, матеріали стін: черепашник обкл. цеглою. Опис: Житловий будинок - А (рік побудови - 1996), прибудова - а2, танок, сарай - Б1, погріб - під Б, вбиральня - В1. криниця - №1, ворота - №2, огорожа - № 3. Адреса: АДРЕСА_2 . Дата та час державної реєстрації: 05 жовтня 2020 року 14 год. 30 хв. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 173, виданий 09 вересня 2020 року, видавник: Кагарлицька міська рада Київської області; ухвала суду, серія та номер: виданий 11 квітня 2002 року, видавник: Кагарлицький районний суд Київської області. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54549731 від 13 жовтня 2020 року 09:46:19, ОСОБА_4 , Кагарлицька міська рада, Київська обл. Форма власності - приватна. Розмір частки - 1/1. Власник - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 . Країна громадянства: Україна (а.с.12-13, т.1).

На підставі рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 173 від 09 вересня 2020 року «Про впорядкування поштової адреси» було змінено поштову адресу на житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв`язку із поділом (виділом) часток в натурі, частині будинку, яка належить ОСОБА_1 із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_3 , а частині, яка належить ОСОБА_2 змінену поштову адресу із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Вирішено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід провести державну реєстрацію речового права на нерухоме майно з новоприсвоєним номером, виготовити табличку з назвою вулиці та новоприсвоєним номером і прикріпити її на фасаді споруди (а.с.14, т.1).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:479:0066, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0556 га, місце розташування якої: АДРЕСА_1 . Дата документації: 16 липня 2020 року. Прізвище, ім`я та по-батькові суб`єкта права власності - ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації - 07 серпня 2020 року (а.с.15-17, т.1).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , замовником якого є ОСОБА_2 , виготовлений 01 жовтня 2020 року (а.с.18-23, т.1).

Згідно з даними довідки до технічного паспорту № 01-29/09/20-КТІ від 01 жовтня 2020 року на житловий будинок АДРЕСА_2 від 01 жовтня 2020 року, виготовленої ТОВ «Реєстраційний центр «Алтана» вбачається, що за результатами проведеної технічної інвентаризації згідно наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» зі змінами та доповненнями, житловий будинок АДРЕСА_2 , має такі техніко-економічні показники: загальна площа літ. «А» - 54,6 кв.м; житлова площа - 32,5 кв.м. На земельній ділянці також розташовуються: літ. «Б» - сарай, площею 16,2 кв.м, під. «Б» - погріб, площею 11,4 кв.м, літ. «В» - вбиральня площею 1,0 кв.м, № 1 - криниця, № 2 - ворота, № 3 - огорожа. Також у довідці повідомлено, що загальна та житлова площа різняться відповідно до ухвали суду від 11 квітня 2002 року та Реєстраційного посвідчення від 13 червня 2002 року - запис в реєстраційній книзі №4503, за рахунок уточнення лінійних розмірів та встановлення додаткової перегородки з влаштуванням санвузла без зачіпання капітальних конструкцій. Повідомлено, що під час проведення технічної інвентаризації було оптимізовано нумерацію приміщень житлового будинку та призначення нежитлових кімнат, а саме: приміщення № 1 - коридор, приміщення № 2 - санвузол, колишній номер «І» та колишня назва - «веранда». Приміщення № 3 - коридор, колишній номер «1-1», колишня назва «сіни». Приміщення №4 - кімната (житлова), колишній номер «1-2». Приміщення №5 - кухня, колишній номер «1-5». Приміщення № 6 - кімната (житлова), колишній номер «1-7». Крім того, доведено, що об`єкт нерухомого майна під власністю ОСОБА_2 з вище перелікованими характеристиками та показниками утворився в результаті розділення сумісного майна подружжя, згідно ухвали суду від 11 квітня 2002 року, житлового домоволодіння загальною площею 89,7 кв.м та житловою площею 67,9 кв.м. Перепланувань та реконструкцій, які потребують введення в експлуатації, не виявлено (а.с.24, т.1).

Відповідно до витягу з рішення Кагарлицької міської ради ХІІІ сесії ХХІ скликання від 18 січня 1994 року «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків громадянам міста Кагарлика» за заявою ОСОБА_2 виділено їй земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_5 (а.с.70-71, т.1).

Іншим рішенням Кагарлицької міської ради V сесії ХХІІ скликання від 24 травня 1996 року було розглянуто заяву ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво та вирішено виділити йому земельну ділянку розміром 0,06 га (а.с.72, т.1).

Розрахунковим проектно-вишукувальним архітектурно-планувальним бюро було складено план забудови земельної ділянки, що в АДРЕСА_6 , яку рішенням сесії міської ради від 24 травня 1996 року відведено під забудову ОСОБА_1 , площа ділянки 600 кв.м. (а.с.73, т.1).

З акту, складеного представником виробничо-госпрозрахункової групи при завідуючому відділом архітектури і будівництва Кагарлицької держадміністрації ОСОБА_5 , слідує, що згідно рішення сесії міської ради народних депутатів № 5 від 24 травня 1996 року проведено в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 600 кв.м, розташовану в АДРЕСА_6 в користування ОСОБА_1 . Вказана ділянка разом із закріпленими на ній геотехнічними знаками передано присутньому при відводі ОСОБА_1 (а.с.74, т.1).

Договором про надання безстрокового використання земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності від 24 травня 1996 року було відведено ОСОБА_1 на право безстроковості користуванням земельною ділянкою по АДРЕСА_6, площею 600 кв.м (а.с.75-76, т.1).

Згідно архівного витягу до рішення Х сесії ХХІІ скликання Кагарлицької міської ради від 15 січня 1998 року АДРЕСА_7 на номер 60 (а.с.77, т.1).

Установлено, що підпискою забудовника індивідуального житлового будинку, який будується в місті Кагарлик ОСОБА_1 зобов`язався, що одержуючи план на забудову власного індивідуального житлового будинку зобов`язався здійснювати будівництво садиби, а саме: житловий будинок, хлів, погріб, гараж та інші надвірні споруди, благоустрій земельної ділянки, виділеної у користування, та прилеглої до неї частини АДРЕСА_6 у відповідності з наданим планом на забудову і типового проекту (а.с.78, т.1).

Відповідно до довідки начальника земельного відділу виконкому Кагарлицької міської ради земельна ділянка в АДРЕСА_1 , загальною площе 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд дійсно використовується ОСОБА_1 з 1997 року (а.с.79, т.1).

Зі справи видно, що згідно з рішенням LXX сесії VІІ скликання Кагарлицької міської ради № 665-34 від 25 червня 2020 року було надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.83, т.1).

Також рішенням LXXІ сесії VІІ скликання Кагарлицької міської ради № 681-26 від 30 липня 2020 року було затверджено ОСОБА_1 матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,0556 га, (кадастровий номер :01:479:0066) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_1 у власність із земель комунальної власності земельну ділянку загальною площею 0,0556 га, (кадастровий номер :01:479:0066) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 84, т.1).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що за заявою ОСОБА_1 17 липня 2020 року було зареєстровано земельну ділянку площею 0,0556 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:479:0066 (а.с.85-86, т.1).

На підставі рішення Кагарлицької міської ради № 57 від 17 березня 2020 року було вирішено видати ОСОБА_1 дублікат свідоцтва на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_6 , виданого на підставі рішення виконкому Кагарлицької міської Ради народних депутатів від 13 вересня 1997 року № 123 та зареєстрованого в Кагарлицькому БТІ, реєстр (книга 14 за № 450) (а.с.89, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 07 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, у даній справі було призначено судову земельно - технічну експертизу.

Згідно з висновком експертів за результатами судової земельно-технічної та оціночно - земельної експертизи № 31985/21-41/505/23-41 від 11 січня 2023 року, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0556 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:479:0066, станом на 22 грудня 2022 року визначена в розмірі 67 228 грн 00 коп. Визначена вартість звільняється від оподаткування ПДВ.

На розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,0556 га, кадастровий номер :01:479:0066 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників: 2/3 частки (0,0371 га) ОСОБА_2 та 1/2 (0,00185 га) ОСОБА_1

Варіант № 1.

Поділу земельної ділянки з кадастровим номером № :01:479:0066, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним варіантом запропоновано виділити співвласникам домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0556 га пропорційно часткам: ОСОБА_2 - 2/3 частки - 0,0371 га та ОСОБА_1 - 1/3 частки - 0,0185 га.

ОСОБА_2 запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 0,0371 га, в Додатку №1 до висновку зображені лініями червоного кольору і заштриховані лініями червоного кольору.

Поквартирне користування житловим будинком та господарськими будівлями позначено як контур червоного кольору з червоними вкрапленнями.

Земельна ділянка S1 площею 0,0371 га (номера точок 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24), лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на Рисунок 13 та обмежена лініями розподілу.

ОСОБА_1 запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 0,0185 га (з урахуванням того, що площа під будинком становить 0,0185 га (з урахуванням того, що площа під будинком становить 0,0085 га), в Додатку № 1 до висновку межі якої зображено лініями синього кольору і заштриховано лініями синього кольору.

Поквартирне користування житловим будинком та господарськими будівлями позначено як контур блакитного кольору з блакитними вкрапленнями.

Земельна ділянка S2 площею 0,0185 га (номера точок: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17), лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на Рисунку 14 та обмежена лініями розподілу.

Варіант №2.

За даним варіантом пропонується виділити співвласникам домоволодіння, розташованого за адресою; АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0556 га пропорційно часткам: ОСОБА_2 - 2/3 частки - 0,0371 га та ОСОБА_1 - 1/3 частки - 0,0185 га.

ОСОБА_2 запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 0,0371 га, в Додатку №2 до висновку зображені лініями червоного кольору і заштриховані лініями червоного кольору.

Поквартивне користування житловим будинком та господарськими будівлями позначено як контур червоно кольору з червоними вкрапленнями.

Земельна ділянка S4 площею 0,0371 га (номера точок 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-І9-20-21-22-23-24-25-26), лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на Рисунок 16 та обмежена лініями розподілу.

ОСОБА_1 запропоновано виділити земельну ділянку загальною площею 0,0185 га (з урахуванням того, що площа під будинком становить 0,0085 га), в Додатку № 2 до висновку межі якої зображено лініями синього кольору і заштриховано лініями синього кольору.

Поквартирне користування житловим будинком та господарськими будівлями позначено як контур блакитного кольору з блакитними вкрапленнями.

Земельна ділянка S5 площею 0,0185 га (номера точок: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17), лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на рисунку 17 та обмежена лініями розподілу.

Крім того, запропоновано встановити можливий сервітут на частину земельної ділянки площею S6 = 0,0017 га (17 кв. м.) для догляду за будівлями ОСОБА_1 і здійснення їх поточного ремонту. Частина земельної ділянки S6 зображена на Додатку №2 до висновку лініями чорного кольору та заштрихована лініями чорного кольору позначена точками: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14. Лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на Рисунку 18 та обмежена лініями розподілу.

Також запропоновано встановити можливий сервітут на частину земельної ділянки площею S7 = 0,0004 та (4 кв.м) для догляду за будівлями ОСОБА_2 і здійснення їх поточного ремонту. Частина земельна ділянка S7 зображена на Додатку №2 до висновку лініями малинового кольору та заштрихована лініями малинового кольору позначена точками: 1-2-3-4-5. Лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки позначено на Рисунку 19 та обмежена лініями розподілу (а.с.25-52, т.2).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями п.5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, що набув чинності 13.06.2012, земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю чоловіка, дружини.

Згідно з ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

В свою чергу, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України.

За змістом ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 303/1734/15-ц, 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Стаття 381 ЦК України визначає садибу як об`єкт права власності. Так, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій прояв, зокрема, у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України (див. постанови від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

У даній справі судом вірно установлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 було поділено між сторонами на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року про затвердження мирової угоди, де визначено, що ОСОБА_2 є власником 2/3 частини житлового будинку, а ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку.

Тому з урахуванням положень ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України та правових висновків Верховного Суду щодо забезпечення принципів єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами підлягає поділу земельна ділянка площею 0,0556 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що відповідно до часток сторін у праві власності на житловий будинок, які були визначені ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року про затвердження мирової угоди сторонами, а також відповідно до запропонованого експертом варіанту поділу такої земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги про скасування рішення (та відповідного запису) державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності житловою будинку за адресою: АДРЕСА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 54549731 від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 посилався на те, що згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, що складало 58/100 частки вартості будинковолодіння, а 1/3 частина житлового будинку, право власності на яку визнано за ним, складала 42/100 частки будинковолодіння. Нагалошував, що із наданого ОСОБА_2 витягу вбачається, що загальна площа будинку складає 54,6 кв.м, а житлова площа - 32 кв.м. Тобто загальна житлова площа та житлова площа не відповідають мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області віл 11 квітня 2002 року. Також вказував, що із зазначеного витягу вбачається, що в ньому вказано матеріал основи будинку та надвірні споруди, які не вказані у мировій угоді. ОСОБА_1 наголошував, що існують суттєві невідповідності підстав реєстрації права власності реальним обставинам і, зокрема, мировій угоді, затвердженій ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року.

Однак такі посилання ОСОБА_1 не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Як зазначалося вище, за даними довідки до технічного паспорту № 01-29/09/20-КТІ від 01 жовтня 2020 року на житловий будинок АДРЕСА_2 від 01 жовтня 2020 року, виготовленої ТОВ «Реєстраційний центр «Алтана», вбачається, що за результатами проведеної технічної інвентаризації згідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» зі змінами та доповненнями, житловий будинок АДРЕСА_2 має такі техніко-економічні показники: загальна площа літ. «А» - 54,6 кв.м; житлова площа - 32,5 кв.м. На земельній ділянці також розташовуються: літ. «Б» - сарай, площею 16,2 кв.м, під. «Б» - погріб, площею 11,4 кв.м, літ. «В» - вбиральня площею 1,0 кв.м. № 1 - криниця, № 2 - ворота, № 3 - огорожа. Також у довідці повідомлено, що загальна та житлова площа різняться відповідно до ухвали суду від 11 квітня 2002 року та Реєстраційного посвідчення від 13 червня 2002 року - запис в реєстраційній книзі №4503, за рахунок уточнення лінійних розмірів та встановлення додаткової перегородки з влаштуванням санвузла без зачіпання капітальних конструкцій. Повідомлено, що під час проведення технічної інвентаризації було оптимізовано нумерацію приміщень житлового будинку та призначення нежитлових кімнат, а саме: приміщення № 1 - коридор, приміщення № 2 - санвузол, колишній номер «І» та колишня назва - «веранда». Приміщення № 3 - коридор, колишній номер «1-1», колишня назва «сіни». Приміщення №4 - кімната (житлова), колишній номер «1-2». Приміщення №5 - кухня, колишній номер «1-5». Приміщення № 6 - кімната (житлова), колишній номер «1-7».

Крім того, доведено, що об`єкт нерухомого майна під власністю ОСОБА_2 з вище переліченими характеристиками та показниками утворився в результаті розділення сумісного майна подружжя, згідно ухвали суду від 11 квітня 2002 року, житлового домоволодіння загальною площею 89,7 кв.м та житловою площею 67,9 кв.м. Перепланувань та реконструкцій, які потребують введення в експлуатації, не виявлено (а.с. 24, т.1).

Тобто, зміна об`єктивних характеристик належного сторонам на праві спільної часткової власності будинковолодіння є безпосереднім наслідком виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом,

і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою (див. постанову Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 127/9739/20, провадження №61-14461св21).

Частиною 1 ст.18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Правовий аналіз наявних у справі доказів у їх сукупності та взаємозв`язку вказує на те, що ОСОБА_2 , здійснивши за собою реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 54549731 від 13 жовтня 2020 року, фактично діяла на виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року про затвердження між сторонами мирової угоди.

Така ухвала про затвердження мирової угоди є чинна та сторонами не оскаржується, а відтак є обов`язкова до виконання усіма її сторонами.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки право власності ОСОБА_2 на це майно виникло саме на підставі чинної ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2002 року про затвердження мирової угоди між сторонами, а тому скасування рішення (та відповідно запису) державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на таке майно, без скасування ухвали про затвердження мирової угоди, є неефективним способом захисту цивільного права.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 незаконно зареєструвала за собою право власності на весь житловий будинок з розміром частки 1/1, що не відповідає мировій угоді, є помилковими, оскільки як зазначалося вище, на підставі рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 173 від 09 вересня 2020 року «Про впорядкування поштової адреси» було змінено поштову адресу на житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв`язку із поділом (виділом) часток в натурі, частині будинку, яка належить ОСОБА_1 із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_3 , а частині, яка належить ОСОБА_2 змінену поштову адресу із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

Тобто, ОСОБА_2 зареєструвала за собою 1/1 частки (100%) не всього житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме, на виділену їй за мировою угодою частину цього будинку зі зміненою поштовою адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимогами ст.120 ЗК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачалась можливість, а не обов`язковість наслідування землею юридичної долі розміщеної на ній нерухомості, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки ці доводи є вільним тлумаченням скаржником вимог законодавства. Крім того, цей висновок прямо суперечить усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду про те, що за правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що з огляду на зміст поставлених судом питань, експерти вимушені були оцінювати земельну ділянку як умовно вільну від забудови, тобто без врахування площ права власності сторін на нерухоме майно, колегія суддів вважає маніпулятивними, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів того, що наявний у справі висновок експертизи є неповним, некоректним чи має інші ознаки недопустимості доказу. Із клопотанням про проведення у справі додаткової чи повторної експертизи ОСОБА_1 до суду не звертався.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідків пропуску ОСОБА_2 строків позовної давності, про застосування якого просив ОСОБА_1 .

Так, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності до основного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

За усталеною судовою практикою до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 182/1428/20 (провадження № 61-3275св21) та від 19 жовтня 2022 року у справі № 587/1562/21 (провадження № 61-6658св22).

Отже, посилання ОСОБА_6 на те, що строк позовної давності повинен відраховуватись з 05 листопада 2001 року, тобто в день складення органом РАЦС актового запису про розірвання шлюбу,суперечить усталеній судовій практиці в справах про поділ спільного майна подружжя.

Звернувшись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказувала, що про порушення ОСОБА_1 своїх прав вона дізналася лише у 2020 році (після державної реєстрації права власності на свою частину майна).

При цьому ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів того, що про порушення свої прав позивачка дізналась раніше ніж у 2020 році. Не містять таких даних і матеріали справи.

Установивши, що на час звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом у жовтні 2020 року загальний строк позовної давності не пропущено, суд першої інстанції вірно відхилив відповідні доводи заяви ОСОБА_1 .

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді: