справа № 462/2978/24
УХВАЛА

16 квітня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Коць Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 04.04.2024 року звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просив зобов?язати Залізничний ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) скасувати арешт у виконавчому провадженні №13628227 на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2009 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ Амбруз Р.А. було відкрите виконавче провадження №13628227 на підставі виконавчого напису №793, виданого 05.06.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 416091,14 грн. та 2100 грн., звернувши стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . У цьому виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про арешти майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 22.06.2010 року державним виконавцем Амбруз Р.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». 02.04.2024 року Залізничним ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ надано відповідь на адвокатський запит про те, що матеріали виконавчого провадження №13628227 знищені за терміном зберігання, у зв?язку з чим відсутні підстави для зняття арешту майна боржника. Вважає, що така бездіяльність Залізничного ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) грубо порушує його права та охоронювані законом інтереси, позбавляє права на мирне володіння своїм майном.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явились, що, відповідно до положень ч.2 ст.450 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. При цьому, від представника заявника адвоката Посікіри Р.Р. 16.04.2024 року надійшла заява про розгляд скарги без його участі та без участі ОСОБА_1 . Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.3 Закону №1404-VIII передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи ДВС розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Тобто як право на звернення у порядку цивільного судочинства зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Частиною 1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_1 оскаржує дії Залізничного ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №793 від 05.06.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М.

Тобто, ОСОБА_1 у цій справі оскаржує дії Залізничного ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) щодо виконання не судового рішення у цивільній справі, а документа, виданого приватним нотаріусом.

Імперативною нормою закону (ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII) встановлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц (провадження № 14-437цс18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також той факт, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, суд дійшов висновку, що скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відтак не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255, 258-261, 353-355, 447 ЦПК України, суд

постановив:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)та зобов`язання до вчинення дій закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд таких вимог віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний