справа №176/41/24
провадження №2/176/361/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря с/з Ляху В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Старча Світлана Аліківна до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, скасування судового наказу, стягнення аліментів на утримання дитини та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, адвоката Старча С.А. звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з даним позовом, де просить припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Скасувати судовий наказ Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року по справі №176/564/18 і ухвалити нове рішення, яким, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої спільної дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. Визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.09.2016 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживали разом з матір`ю. Відповідно до судового наказу виданого Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року з нього, на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 2 березня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Однак, починаючи з лютого 2022 року донька ОСОБА_5 проживає разом з позивачем. Відтак, позивач самостійно забезпечує її усім необхідним для навчання, життя, гармонійного розвитку. Вихованням доньки займається самостійно. Таким чином він вважає, що не має сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 на користь відповідачки, що змусило його звернутись до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 04.01.2024, головуючим по справі визначено суддю Кучма В.В.

Ухвалою судді від 18.01.2024 року по справі відкрито провадження, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно із розпорядженням №77 від 14 лютого 2024 року заступника керівника апарату Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» та у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_7 на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2024 року №339/0/15-24, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, яка на момент відставки головуючого судді Кучми В.В. не розглянута.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між судддями від 14 лютого 2024 року, визначено головуючого суддю Волчек Н.Ю.

Ухвалою судді Волчек Н.Ю. від 15 лютого 2022 року справу прийнято до свого провадження та продовжено її розгляд за правилами строщеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відзиву на позов від відповідачки до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що судовим наказом від 10 квітня 2018 року по справі №176/564/18 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 26 березня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. /а.с.11/.

У своєму позові позивач посилається на те, що з лютого 2022 року неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_2 .

Доказом вищезазначеному, позивач додає до позовної заяви довідку ОСББ «Молодіжний, 27» від 18.08.2023 року. Однак, даний доказ не може бути розцінений судом як належний та допустимий, оскільки довідка підписана невідомою особою. Крім того, ОСББ не наділені повноваженнями видавати довідки такого змісту та взагалі довідки будь-якого змісту.

Акт обстеження житлово-побутових умов, складений одноособово спеціалістом юридичного відділу ОСОБА_8 16.08.2023 року також не може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує проживання доньки ОСОБА_6 разом з батьком, оскільки він не містить відомостей з якого часу остання проживає разом з позивачем за зазначеною адресою, або чи зареєстрована вона проживаючою за цією адресою.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України (далі СК) місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Суду не надано доказів того, що батьки дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 разом з батьком, або доказів того, що сама неповнолітня донка ОСОБА_6 визначилась із місцем свого проживання разом з батьком та доказів того, що місце її проживання зареєстроване за адресою батька, чи місце її фактичного проживання разом з батьком.

Крім того, щодо обрання позивачем способу захисту своїх порушених прав необхідно зазначити наступне.

Згідно з пунктом 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Враховуючи відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів та з огляду на положення ст.273 СК України, можна дійти висновку, що вона має на меті скасування їх присудження.

Отже, вказана стаття 273 СК України вказує лише на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, а саме коли наказ видано за вимогою про стягнення аліментів.

В тому випадку, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК (ч.ч. 6,7 ст. 170 ЦПК).

Згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини.

З огляду на вищевикладена, суд дійшов переконання, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту, як скасування судового наказу у випадку припинення стягнення аліментів на одну дитину та ухвалення нового рішення яким би суд вирішив питання про стягнення аліментів на другу дитину причому за вимогою боржника, а не стягувача аліментів при цьому ще й з збільшивши розмір аліментів на утримання другої дитини.

Враховуючи те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог, суд вважає вимоги позивача про припинення стягнення аліментів такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання його старшої доньки з ним та обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Беручи до уваги загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вимоги статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст.10,13,77-81,89,141,247,258,263-265,273,274 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Старча Світлана Аліківна до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, скасування судового наказу, стягнення аліментів на утримання дитини та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. ВОЛЧЕК