ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4047/21 Номер провадження 22-ц/814/1474/24Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на житлово-комунальні послуги

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13 371,72 грн в якості відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а згодом на праві спільної часткової власності, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вони є співвласниками цієї квартири тому витрати на її утримання повинні нести разом.

Вказувала, що за період з 01.06.2019 по 01.06.2020 нею сплачено за житлово-комунальні послуги грошову суму у розмірі 15 276,61 грн (15 276,61/2=7 638,31 грн за одну особу); за період з 01.07.2020 по 01.03.2021 - 19 559,90 грн (19 588,9 / 3 = 6 519,60 грн на одну особу).

Відповідач повинен сплатити за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2019 року по 01.06.2020 року 7 638,31 грн (за одну особу) та за період з 01.07.2020 по 01.03.2021 року суму у розмірі 6 519.60 грн х 2 = 13 039,26 грн.

Всього за період з 01.06.2019 по 01.03.2021 відповідач повинен сплати суму за житлово-комунальні послуги грошову суму у розмірі 20 677,57 грн.

Відповідачем було сплачено за цей період загальну суму у розмірі 7 306,45 грн.

Тобто сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 677,57 грн 7 306,45 грн = 13 371,72 грн.

На сьогоднішній день не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири, за вищезазначений період.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування витрат по оплаті житлово-комунальних послуг суму у розмірі 13 371,72 грн та витрати щодо сплати судового збору у сумі 908,00 грн, а всього 14 279,72 грн.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що місцевий суд не звернув уваги, що позовна заява була підписана представником позивача ОСОБА_3 , в якої станом на час подачі позову 20.02.2023 не було повноважень, оскільки договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Кучинською І.С., сплив 18.05.2022. Таким чином, місцевий суд повинен був повернути позовну заяву позивачу у відповідності з вимогами ст. 185 ЦПК України.

При ухваленні рішення місцевий суд не врахував, що йому на праві власності належить 1/6 частина квартири, позивачці - 4/6, а ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), яка не була залучена до участі у справі - 1/6 частина квартири

Також, вказував, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.11.2020 у справі № 645/3795/19 було встановлено порядок користування квартирою та йому в користування виділено кімнату площею 13,9 кв.м.

Зазначив, що у період з 05.11.2019 по 20.11.2021 він у відповідності до своєї частки (1/6) сплатив 14 612,40 грн; ним було відкрито для оплати комунальних послуг свій рахунок, та що в даний час у справі № 645/6091/21 розглядається спір щодо відкриття рахунку.

З 25.02.2021 він у спірній квартирі не проживає.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохала рішення місцевого суду залишити без змін.

Вказувала, що у період з 01.06.2019 по 01.03.2021 самостійно сплачувала за житлово-комунальні послуги, тому відповідач повинен компенсувати їй 20 677,57 грн 7 306,45 грн, сплачених відповідачем добровільно, а всього 13 371,72 грн.

Зазначила, що вона сплачувала комунальні послуги у відповідності з рахунками.

Надані ОСОБА_1 квитанції відповідають зазначеним сумам.

Зазначила, що у квартирі мешкає вона та сім`я відповідача у справі, дружина та діти, а комунальні послуги вимушена платити вона.

Також, вона позов повністю підтримала та надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 19.01.1996 та зареєстроване в КП «Харківське міське БТІ», позивачу та відповідачу належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2 .

Позивач у справі є власником 4/6 частин квартири, а відповідач у справі власником 1/6 частини квартири. Власником іншої 1/6 частини квартири - є ОСОБА_5 , яка не є учасником справи.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.11.2020 у цивільній справі № 64573795/19 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 . (а.с. 12-17)

У відповідності з цим рішенням відповідачу надано в користування кімнату площею 13,9 кв.м.

Відповідно до відповіді Немишлянського відділу поліції Головного управління національного відділу поліції від 20.08.2019 встановлено, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_2 з народження, його дружина ОСОБА_6 , 1988 року народження, мешкає приблизно з 2012 року та малолітня донька відповідача ОСОБА_7 , 2014 року народження, мешкає у квартирі з народження, тобто з 2014 року (а.с. 18). З 12.06.2020 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований малолітній син відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 26)

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.05.2021 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивач та відповідач.

Між позивачем та відповідачами будь-яких договорів щодо оплати комунальних послуг не укладалось та домовленості не досягнуто.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про належність розрахунку оплати за житлово-комунальні послуги, наданий позивачкою, що підтверджується наданими до суду копіями квитанцій. Враховуючи те, що позивачка та відповідач є співвласниками квартири, із відповідача підлягає стягненню 1/3 частина коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2019 по 01.03.2021, з відрахуванням сплаченої ним частини, що становить 13 371,72 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц, вказано, що статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. А боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Верховний Суд роз`яснив, що тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Суд вказав, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Місцевий суд вірно встановив, що сторони у справі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із визначенням часток: позивачу належить - 4/6, а відповідач - 1/6.

Висновки місцевого суду в частині обов`язку співвласників утримувати спільне майно є вірними.

Апеляційна скарга не містить жодного доводу на спростування цих обставин.

Щодо доводів скаржника про підписання позовної заяви від імені позивачки її представником та наявність підстав для повернення позову

У відповідності з вимогами статей 58, 60 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Статтями 60,62 ЦПК України визначено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_2 у суді здійснювала адвокат Кучінська І.С. на підставі Договору про надання правової допомоги від 18 травня 2021 року та ордеру № 1056607 від 18.05.2021. (а.с. 41)

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником позивачки адвокатом Кучінською І.С. із зазначенням дати 22 червня 2020 року.

У відповідності з Договором про надання правової допомоги від 18 травня 2021 року (п. 5.9 договору), договір діє протягом одного року, та що адвокат наділяється усіма правами позивача без обмеження (п. 1.2.3 договору) та згідно із ордером про надання правової допомоги. (а.с. 40, 41 )

Аналіз змісту позовної заяви свідчить про те, що ця позовна заява виготовлена у травні-червні 2021 року, направлена до місцевого суду поштовим відправленням від 24.06.2021 та зареєстрована в суді 29.06.2021, що свідчить про повноважність адвоката на час подання позову до суду.

Скаржник зазначав про те, що до участі у справі не був залучений співвласник 1/6 частини квартири - ОСОБА_4 .

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З позовної заяви вбачається, що позивач, диспозитивно розпорядившись своїми правами, пред`явила вимоги до відповідача у справі, як одного із співвласників квартири, що є виключно її правом.

В даній правовій ситуації закон не зобов`язує позивачку пред`являти позовні вимоги до усіх співвласників квартири, оскільки ці співвласники не несуть солідарної відповідальності щодо оплати комунальних послуг.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо перегляду справи по суті спору

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Позивачка у справі в обґрунтування своїх позовних вимог зробила розрахунок за період червень 2019 - березень 2021 рік (додаток 16), в якому зазначила про те, що:

З червня 2019 року по червень 2020 року вона сплатила 15 276,61 грн, розділила вказану суму на дві особи та отримала суму 7 638,31 грн на одну особу.

З липня 2020 року по березень 2021 року вона сплатила 19 558,90 грн, поділила цю суму на три особи та отримала суму по 6 519,60 грн з особи, та що відповідач повинен сплатити за двох осіб 13 039,26 грн, а всього 20 677,57 грн.

Від зазначеної суми позивачка відняла 7 306, 45 грн, сплачених відповідачем в період з 2019 по 2021рік.

До позову позивачка також долучила квитанції про оплату, з яких вбачається, що у спірний період сплачено плату, яка включає в себе платежі за користування електричною енергією, квартплата, опалення, гаряча вода, холодна вода, каналізація, розподілення газу, вартість спожитого газу, вивоз ТВО, домофон:

Квитанції від: 20.02.2021 3 704,70 грн; 21.01.2021 3 849,90 грн; 16.12.2020 3 015 грн; 18.11.2020 502,10 грн; 20.10.2020 346,50 грн; 16.09.2020 593,20 грн; 20.08.2020 588,40 грн; 18.07.2020 541 грн; 20.05.2020 748,60 грн; 20.06.2020 576,10 грн; 21.04.2020 1 002 грн; 20.03.2020 2 475,50 грн; 20.02.2020 2 988 грн; 15.01.2020 2 350,30 грн; 16.12.2019 2 233,30 грн; 15.11.2019 529 грн; 16.10.2019 559,50 грн; 15.09.2019 567,36 грн; 14.08.2019 312,70 грн; 12.07.2019 392,65 грн. (а.с. 27-38)

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про неналежність наданого позивачем розрахунку.

З долучених до матеріалів справи квитанцій про проведені позивачкою платежі міститься інформація, як про оплату за утримання будинку та прибудинкової території, яку повинні здійснювати співвласники пропорційно до частки у праві спільної власності, так і плати за комунальні послуги, яку повинні здійснювати співвласники, які користуються цими послугами.

Аналіз проведеного позивачем розрахунку не дає можливості суду розмежувати здійснені позивачкою платежі, а саме: на платежі, які повинні здійснювати співвласники пропорційно до частки у праві спільної власності (це послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення тощо), та на платежі, які повинні обраховуватися в залежності від користування цими послугами (споживання електроенергії, води, газу, послуги з користування домофоном тощо). Вказане позбавляє можливості суд самостійно здійснити обрахунок платежів з врахуванням сплачених відповідачем сум.

Як зазначено вище, доказування та висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачкою розрахунок, який прийнятий судом першої інстанції, не є належним та не може бути покладений в основу доказування у справі, а суд за наявних в матеріалах справи доказів позбавлений можливості самостійно провести розрахунок суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є обґрунтованими.

висновки за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 362 грн підлягає стягненню з позивача у повному обсязі.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2023 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 362 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко