САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1719/21
Провадження №2/726/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г.Й., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 .

В позові посилається на те, що він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується правовстановлюючими документами на житло.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 08.09.2021 року №327562 відділом з питань оформлення дозвільних документів Чернівецької міської ради, у даному будинку зареєстровано троє осіб, а саме він власник, ОСОБА_3 дружина та ОСОБА_2 .

Однак, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично в зазначеному будинку не проживає та не з`являється.

В будинку відсутнє будь яке майно чи речі, які б могли належати відповідачу.

Оскільки, відповідач не проживає за вказаною адресою понад рік, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на всіх зареєстрованих осіб, чим порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду.

Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме в будинку АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку у будинковолодінні позивача.

02 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача зупинено провадження до набрання законної сили рішення по цивільній справі №726/1658/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (а.с.26).

23 січня 2024 року ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці провадження - відновлено (а.с.28).

28 лютого 2024 року адвокат позивача ОСОБА_4 спрямувала до суду заяву про зміну предмету позову. Просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування приміщення, розташованим в житловому будинку літ А. АДРЕСА_1 , а саме:

- на цокольному поверсі - поз. І гараж площею 37,70 кв.м., частину поз.ІІІ сходова клітина площею 18,30 кв.м. ( 4.60 кв.м. для забезпечення доступу двох співвласників до колодяза);

- на першому поверсі частина поз. 1-1 сходова клітина площею 12.20 кв.м (2,80 кв.м. для забезпечення можливості виходу в інші приміщення першого поверху) ; поз. 1-2 житлова кімната площею 39,00 кв.м., поз. 1-3 веранда площею 11,50 кв.м., поз. 1-4 кухня площею 20,40 кв.м., поз. 1-5 санвузол площею 6,50 кв.м.

- ганок перед входом в приміщення поз, 1-3, що складає 53 % частин житлового будинку, які належать ОСОБА_1 .

28 березня 2024 року ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці залучено до участі у цивільній справі третю особу ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 спрямував до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, що відповідач користується 53/100 частиною житлового будинку.

На даний час 53/100 частинами будинку АДРЕСА_1 , які виділені в особисту власність ОСОБА_1 користується його рідний син ОСОБА_5 із членами своєї сім`ї, вони проживають в даній частині будинку, у них єдиних є ключі від вхідних дверей до даної частини будинку та господарських приміщень.

Після поділу житлового будинку АДРЕСА_1 між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , поштова адреса будинку залишилася не зміненою і тому на даний час ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мають одну адресу реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 за свої особисті кошти провела перепланування частини будинку відповідно до судового рішення Садгірського районного суду м.Чернівці у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не користується і не має наміру користуватися тією частиною будинку, яка виділена ОСОБА_1 , у нього відсутні ключі від господарських приміщень та від вхідних дверей частини будинку, яка виділена в особисту власність ОСОБА_1 .

Оскільки після поділу будинку між співвласниками колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не присвоєна окрема поштова адреса виділеним часткам, то реєстрація місця проживання залишається єдиною, а саме АДРЕСА_1 , як у співвласників, так і члена сім`ї ОСОБА_3 , а саме її рідного сина ОСОБА_2 .

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач до суду не з`явився, однак адвокат Дубець О.С. спрямувала до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність та повідомила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Дронь О. у судове засідання не з`явилися, однак спрямували до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність та повідомили, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 спрямувала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі та повідомила, що її син ОСОБА_2 не користується частиною будинку, яка виділена позивачу в немає наміру користуватися. Зазначає, що вона виконала всі роботи по переобладнанню будинку і на даний час будинок поділений на дві ізольовані частини, що підтверджується копією інвентарної справи. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини:

Як вбачається із акту голови квартального комітету ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 не проживає за адресою з 15 червня 2020 року (а.с.6).

Довідкою наданою адміністратора відділу з питань оформлення дозвільних документів міської ради від 08.09.2021 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.7).

На підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 25.08.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с.21).

Згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 26.06.2023 року житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 поділено між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. (а.с.63).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, за яких вони мають правовстановлюючі документи на будинок під одним і тим же номером, хоча фактично проживають і користуються різними частинами будинку, які виділені на підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 26.06.2023 року.

При цьому, слід зазначити, що вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у разі її задоволення має наслідком позбавлення відповідача права на житло. Проте таке позбавлення права повинно не лише відповідати закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

На підставі викладено, встановивши, що відповідач не чинить позивачу перешкоди у користуванні майном,, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк