Провадження № 2/201/658/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Лисенка С.Ю., Федорчука К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

19 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС» (м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 3, реєстраційний код юридичної особи: 34313950) звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії.

У поданому позові позивач просить:

-Зобов`язати Відповідача вчинити дії щодо отримання від виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення технічних умов, необхідних для роботи автомийки у нежитловому приміщенні в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 у підвалі автопаркінг - нежитлові приміщення поз. 1-3, 5-14, 16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).

-Зобов`язати Відповідача у встановленому законом порядку вчинити дії щодо отримання передбачених законом дозвільних документів для функціонування автомийки та зміни функціонального призначення нежитлового приміщення в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 у підвалі автопаркінг - нежитлові приміщення поз. 1-3, 5-14, 16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), а саме: змінити призначення приміщень «автопаркінг» на «автомийка».

-Судові витрати покласти на Відповідача.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 26 від 23.01.2012 на баланс товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» передано будівлю комерційного призначення з торговельними приміщеннями та автопаркінгом літера А-7, навіси літера АІ, АІІ, ганки літера а, а2, а3, в`їзд літера а1 за адресою: АДРЕСА_2 . Про наведений факт зроблено запис в облікову книгу № 67-ЮН за реєстровим № 3155-164. Вказане підтверджується випискою з облікової книги про реєстрацію нежитлової будівлі (комплексу) від 09.04.2012.

Згідно інформаційної довідки № 344914589 від 31.08.2023, якою надано відомості із державного реєстру речових прав, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у Будівлі на балансі Позивача.

Актуальна інформація про вказане нежитлове приміщення:

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1

Тип об`єкта: нежитлове приміщення, автопаркінг, об`єкт житлової нерухомості: Ні

Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 886,9, матеріали стін: пінобетон, цегла,

Опис: в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 у підвалі автопаркінг - нежитлові приміщення поз, 1-3, 5-14, 16.

Адреса: АДРЕСА_3 .

Позивачеві стало відомо, що Відповідач використовує зазначене вище Приміщення за відмінним від визначеного функціональним призначенням. Так, у Приміщенні, у відомостях про яке в Державному реєстрі речових прав зазначено що таке приміщення є автопаркінгом, працює автомийка. Даний факт підтверджується, зокрема, складеним Комунальним підприємством: «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради актом № 322/5 від 22.08.2023. Такий акт містить інформацію, що у підвальному приміщенні будівлі комерційного призначенням розташована за адресою: АДРЕСА_2 , працює субопоживач (автомийка).

Дії Відповідача перешкоджають Позивачеві реалізувати перелічені вище права управителя та належно виконувати свої обов`язки як управителя.

Позивач має право вимоги до споживача щодо дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки, інших нормативно-правових актів у сфері комунальних послуг. У зв`язку з тим, що звернення до Відповідача із зауваженнями жодним чином не працюють, Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В порушення норм закону, Відповідачем не обладнано автомийку жодними очисними спорудами та не укладено договір про надання послуг каналізації.

Як стало відомо Позивачеві Відповідач не звертався до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради з повідомленням про зміни господарської діяльності споживача та не отримував відповідних технічних умов.

При цьому, обсяг спожитої Відповідачем води враховується загально будинковим лічильником ТОВ «НОВОБУД СЕРВІС», що підтверджується складеним Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради актом № 322/5 від 22.08.2023.

Отже, Відповідачем не погоджено окремо технічних умов щодо використовуваного ним об`єкта автомийки. В той час, як очевидним є той факт, що така діяльність Відповідача вимагає значного забору води.

Позивач повідомив, що в порушення перерахованих норм, Відповідачем не обладнано автомийку жодними очисними спорудами та не укладено договір про надання послуг каналізації.

Серед іншого, відсутній також висновок санітарно-епідомологічної експертизи, відповідно не є відомим, чи знаходиться автомийка у Приміщенні в задовільному санітарно-технічному стані. Дозвіл на роботу такого Приміщення в якості автомийки не отримано також від ДСНС України в Чернівецькій області.

Крім того, згідно п. 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 Склад та зміст проектної документації на будівництво (зі Зміною № 1 та Зміною № 2), реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його гіометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа виробництва, потужність тощо) забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко- економічного рівня, доступність для маломобільних груп населення.

Отже, у Приміщенні, що належить на праві приватної власності Відповідачеві, відбулася перебудова введеного в експлуатацію в установленому законом порядку об`єкту будівництва із зміною основних техніко-економічних показників, що в розумінні ДБН-2.2-3- 2014 є реконструкцією, і вимагає отримання права на виконанні таких робіт.

З огляду на все вищевикладене, діяльність Відповідача у приміщеннях в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 у підвалі автопаркінг - нежитлові приміщення поз. 1-3, 5-14, 16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюється за відсутності законодавчих дозволів.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії по справі.

Ухвалою судді від 24 жовтня 2023 року було відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Від представника відповідача 14 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не погоджується з позицією та вимогами, викладеними у позовній заяві, вважає, що позов подано третьою особою - неналежним позивачем та здійснення поданням позову є прямим втручанням у право на мирне володіння майном, також відповідач зазначає, що зазначений спосіб захисту не узгоджується з принципами верховенства права та процесуальної економії (позивач ініціював судовий спір безпідставно), відповідач вважає безпідставним посилання на порушення прав позивача та той факт, що з позивачем взагалі існують договірні відносини, відповідач ставить під сумнів правильність обраної Позивачем підсудності, та зазначає, що Позивач не має повноважень встановлювати факти, про які зазначає у позовній заяві та формулює позовні вимоги.

Представник позивача не скористався правом на подання відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що відповідач є власником об`єкта нежитлового приміщення загальною площею 886,9 кв.м (опис об`єкта: в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та авто паркінгом літ. А-7 у підвалі авто-паркінг-нежитлові приміщення поз. 1-3, 5-14, 16) за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) на підставі Договору дарування від 07.06.2013 року № 274, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Баден А.Є.

Відповідно до Акта приймання-передачі з балансу на баланс від 28.02.2007 року літ. А-7 комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею будівлі 8410,1 кв.м була передана позивачу.

Згідно з п. 2.2. Статуту позивача, предметом його діяльності є, зокрема, управління нерухомим майном.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у своїй позовній заяві посилався на складений Комунальним підприємством: «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради акт № 322/5 від 22.08.2023. Втім, під час дослідження вищезазначеного акту судом встановлено, що останній не містить вимог, приписів чи фіксацій будь-яких порушень, а відтак, предмет спору за цим актом відсутній.

Суд критично ставиться до твердження позивача стосовно того, що дії відповідача перешкоджають позивачеві реалізувати права управителя та належно виконувати свої обов`язки як управителя, оскільки дане твердження ніяким чином не обґрунтовано, не надано будь-який доказів на підтвердження даного факту.

Щодо твердження Позивача про те, що у Приміщенні, що належить на праві приватної власності Відповідачеві, відбулася перебудова введеного в експлуатацію в установленому законом порядку об`єкту будівництва із зміною основних техніко-економічних показників, що в розумінні ДБН-2.2-3- 2014 є реконструкцією, і вимагає отримання права на виконанні таких робіт, суд наголошує, що не зафіксовано жодним чином факт здійснення будь-яких переробок та перевлаштувань об`єкта під автомийку, відповідно, дане твердження не знайшло свого підтвердження через відсутність будь-яких доказів, окрім оціночних тверджень та суджень, що не може бути взято судом до уваги.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до пунктів 16, 17 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських селищних міських рад належить делеговані повноваження в галузі будівництва - що здійснення у встановленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій до вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Позивачем не надано жодного доказу щодо притягнення Відповідача до відповідальності за порушення містобудівного законодавства або перевірки департаментом Державної інспекції архітектури та містобудування України у випадку встановлення факту порушення, складання протоколу виявлених порушень та видача припису на їх усунення не надана, що свідчить про безпідставність суджень позивача.

У частині позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо отримання від виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення технічних умов, необхідних для роботи автомийки у нежитловому приміщенні в будівлі комерційного призначення з торгівельними приміщеннями та автопаркінгом літ.А-7 у підвалі автопаркінг - нежитлові приміщення поз. 1-3, 5-14, 16, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), суд вважає, що Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право позивача на заявлення таких вимог. Жодним документом не підтверджено повноваження позивача на звернення з вимогами у вчиненні дій щодо отримання від виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення технічних умов.

Також, суд звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту не узгоджується з принципами верховенства права та процесуальної економії.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим.

Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обрании? спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права та процесуальної економії, зокрема, не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі № 761/42030/21.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Обраний позивачем спосіб захисту передбачає пряме втручання у право на вільне володіння майном, яке перебуває у приватній власності відповідача.

Крім цього, у спірних правовідносинах права відповідача, як власниці об`єкту нерухомості захищені додатково ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Суд також враховує, що принцип змагальності згідно ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей випливає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на порушення його прав та інтересів. Усі доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях, в той час, як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що суперечить принципу доведення своїх вимог або заперечень, адже відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги не доведено та вони не підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1212 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2024 року.

Суддя С.С. Федоріщев