Провадження №22-ц/812/516/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2024 року м. Миколаїв

справа № 2-2337/11

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 12 лютого 2024 року під головуванням судді Сухаревич З.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вказала заявник, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі № 2-2337/11 стягнуто з неї на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050 грн 22 коп., в тому числі заборгованість по кредиту 807 000 грн, по процентам 1 023 493 грн 74 коп., інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості 233 554 грн 42 коп. , інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 78 762 грн 79 коп., 3% річних 53 239 грн 27 коп. та в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначала, що виконання рішення здійснювалось одночасно приватним виконавцем Булахевічем С.В. (в частині стягнення заборгованості -ВП №60423345) та приватним виконавцем Баришніковим А.Д. (в частині звернення стягнення на іпотечне майно, належне ОСОБА_2 , -ВП № 61203408). Згідно відповіді приватного виконавця Баришнікова А.Д. відповідно до протоколу № 507780 від 22 жовтня 2020 року у ВП № 61203408 було здійснено реалізацію однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , за ціною 455 000 грн. З урахуванням того, що рішенням суду, на виконання якого було видано виконавчий лист, передбачено стягнення одного і того ж боргу за рахунок різних джерел, в тому числі за рахунок продажу предмета іпотеки, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 22 грудня 2018 року у справі № 2-2337/11 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми в розмірі 445 000грн.

АТ «Державний ощадний банк України» заперечувало проти задоволення заяви, посилаючись на те, що в рахунок часткового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року у справі №2-2337/11 надійшли кошти внаслідок реалізації іпотечного майна у розмірі 390 000 грн 00 коп., а не в сумі 455 000 грн 00 коп., як зазначає боржник.

В судовому засіданні у суді першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко В.С. уточнила вимоги заяви та просила визнати виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення суми в розмірі 390 000грн00коп., оскільки саме ця сума була фактично отримана стягувачем в рахунок погашення заборгованості, що була стягнута судовим рішенням у справі № 2-2337/11.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Виконавчий лист № 2-2337/11 виданий 22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050 грн 22 коп, в тому числі заборгованість по кредиту 807 000 грн, заборгованість по процентам 1 023 493 грн 74 коп, інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 233 554 грн 42 коп, інфляційні витрати за несвоєчасну сплату процентів 78 762 грн 79 коп, 3% річних 53 239 грн 27 коп. визнано таким, що не підлягає виконанню в частині суми в розмірі 390 000 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просило ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апелянт посилався на те, що реалізація іпотечного майна з виконання виконавчого листа № 2-2337/11 від 26 лютого 2019 року щодо боржника ОСОБА_2 відбулась під час примусового виконання рішення суду, а тому з урахуванням постанов Верховного Суду у подібних за предметом даного спору, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково можливо при добровільному виконанні зобов`язання боржником чи іншою особою, а не коли погашення відбулося в рамках виконавчого провадження при примусовому стягненні заборгованості. Також звертає увагу, що ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження на виконання вимог положень ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язана письмово повідомити виконавця про те, що відбувається подвійне стягнення боргу у виконавчому провадженні, однак нею таких дій здійснено не було. Крім того апелянт вказує, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року у справі № 2-2337/11, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, вже було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа № 2-2337/11 від 22 грудня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, в тому числі в частині коштів отриманих від реалізації іпотечного майна належного відповідачеві ОСОБА_2 , що було реалізовано у ВП № 61203408.

В суді апеляційної інстанції представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Поплавська О.В. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко В.С. - просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С. С.В. та приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судового розгляду від них не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що заявником доведено належними та допустимими доказами підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині в частині стягнення суми в розмірі 390 000грн00коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року у справі №2-2337/11, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 02 серпня 2007 року в загальному розмірі 2 196 050,22 грн. Також в рахунок погашення вказаної заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2

22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі вказаних рішень видано виконавчі листи: і щодо стягнення заборгованості, і щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

За виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050,22 грн. постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 25 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № ВП №60423345.

За виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії №1805-н від 02 серпня 2007 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 07 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61203408.

У виконавчому провадженні № 61203408 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. було здійснено продаж предмета іпотеки за ціною 455 000 грн (протокол № 507780 проведення електронних торгів, акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 листопада 2020 року).

Відповідно до платіжних доручень № 5468 від 06.11.2020, № 5470 від 06.11.2020, № 5467 від 06.11.2020, № 5469 від 06.11.2020 кошти від реалізації предмета іпотеки були розподілені наступним чином: Філії-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» перераховано 3000 грн як повернення суми авансового внеску та 390 000 грн як погашення боргу за виконавчим листом від 26.02.2019 №2-2337/11 боржника ОСОБА_2 ; приватному виконавцю Баришнікову А.Д. перераховано 250,00 грн як витрати виконавчого провадження та 39 000,00 грн як основна винагорода приватного виконавця.

Стягувачем - АТ «Ощадбанк» - не заперечувався факт отримання у рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №1805-н від 02.08.2011 за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки суми у розмірі 390 000грн00коп.

24 листопада 2020 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 61203408.

За такого суд першої інстанції вірно встановив, що обидва виконавчі провадження стосуються виконання рішення суду у справі № 2-2337/11 щодо заборгованості за одним кредитним договором. Тож, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки у ВП № 61203408 відбулось фактичне погашення заборгованості у ВП № 60423345 на суму, перераховану стягувачу, а саме 390 000 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

Суд першої інстанції, належним чином оцінив доводи сторін і наявні в матеріалах справи докази, й і дійшов обґрунтованого висновку що покладений на ОСОБА_1 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року у справі №2-2337/11, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року, обов`язок сплатити ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050,22 грн. виконаний частково, а саме на суму 390 000 грн. 00 грн., а тому в частині зазначеної суми обов`язок ОСОБА_1 щодо її сплати стягувачу - припинився.

З огляду на викладене, з метою уникнення подвійного стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050 грн 22 коп, таким, що не підлягає виконанню в частині суми в розмірі 390 000 грн.

Посилання АТ «Ощадбанк» в апеляційній скарзі на те, що визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково, можливо тільки при добровільному виконанні зобов`язання боржником чи іншою особою - є суб`єктивним та помилковим тлумаченням апелянтом змісту норми права та суперечить положенням ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Також апеляційний суд відхиляє і посилання апелянта на неврахування судом правових висновків Верховного Суду в постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 року, постанові від 09 лютого 2023 року в справі №824/85/21, оскільки правовідносини у даних справах не є аналогічними із правовідносинами у справі, що є предметом апеляційного перегляду, до того ж висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не суперечать правовим позиціям Верховного Суду у зазначених постановах.

Не заслуговують на увагу і посилання апеляційної скарги на те, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року у справі № 2-2337/11, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, вже було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа № 2-2337/11 від 22 грудня 2018 року таким, що не підлягає виконанню. Так, у вказаному судовому провадженні як на основну підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відмовляючи у задоволенні вимог заявниці про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна в розмірі 445 000грн., то суд виходив з того, що заявницею не надано відомостей на виконання якого виконавчого документу проводились торги, а також яка сума була перерахована стягувачу для погашення заборгованості після розподілу стягнутих з боржника сум у порядку, визначеному ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження». За такого встановлені у вказаному судовому провадженні обставини не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, оскільки у справі, що переглядається було встановлено, що внаслідок реалізації іпотечного майна на погашення заборгованості, що стягується за виконавчим листом №2-2337/11, АТ «Державний ощадний банк України» було отримано 390 000 грн 00 коп.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України

Керуючись ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року