ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 527/703/23

провадження № 61-2763св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація спілки працівників охорони здоров`я України комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Молодчин Володимир Петрович, на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бутенко С. Б., Чумак О. В., від 23 січня 2024 року і виходив з наступного.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація спілки працівників охорони здоров`я України КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона з 01 квітня 1990 року по 28 лютого 2023 року перебувала у трудових відносинах з КНП «Глобинська міська лікарня», яке є правонаступником КНП «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської міської ради, зокрема: з 01 квітня 1990 року працювала медсестрою палати новонароджених; з 01 грудня

2000 року - медсестрою підліткового кабінету; з 01 травня 2019 року - сестрою медичного кабінету лікаря-терапевта, сестрою медичною поліклінічного відділення.

3. Наказом КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради від 21 лютого 2023 року № 10 Кп5 «Про звільнення ОСОБА_1», з 28 лютого 2023 року її звільнено з посади, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

4. Вважала своє звільнення з роботи протиправним.

5. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради від 21 лютого 2023 року №10 Кп5 «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити її на посаді; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Основний зміст та мотиви судових рішень суду першої інстанції

6. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

7. Визнано протиправним та скасовано наказ КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради № 10-Кп5 від 21 лютого 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1».

8. Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичного кабінету лікаря-терапевта, сестри медичної поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради з 01 березня 2023 року.

9. Стягнуто з КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2023 року до 22 серпня 2023 року у розмірі 80 357,50 грн.

10. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання, але не більше ніж за 1 місяць.

12. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав доказів на підтвердження наявності підстав звільнення позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та його погодження профспілковим комітетом, а тому оскаржуваний наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, а позивачка - поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (125 днів*642,86 грн (середньоденна заробітна плата)). Також суд першої інстанції звернув увагу, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

13. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради задоволено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області

від 22 серпня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури звільнення позивачки з роботи. Зауважено, що роботодавець завчасно повідомив працівника про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці), зазначивши, що відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування; а також, що у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного строку попередження, вона буде їй запропонована у відповідності до чинного законодавства. Попередня згода профспілкової організації на звільнення позивачки не була обов`язковою з огляду на положення частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім того, зауважено, що позивачка при зверненні до суду з позовом не пов`язувала порушене право з відсутністю згоди профспілкового комітету на її звільнення, тоді як відповідачем підтверджено, що ОСОБА_1 була членом Первинної профспілкової організації спілки працівників охорони здоров`я України НКП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, але не обиралася та не була обрана до профспілкових органів.

Узагальнені доводи касаційної скарги

15. 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат

Молодчин В. П., через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

16. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 рокуу справі № 331/8965/15-ц,

від 25 лютого 2020 рокуу справі № 310/9675/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також зазначає, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано процесуальну поведінку відповідача, неодноразове невиконання ним вимог суду першої інстанції щодо необхідності надання витребуваних доказів, у зв`язку з чим до відповідача було застосовано захід процесуального примусу. Заявниця звертає увагу на відсутність у матеріалах справи рішення профспілкового комітету про погодження її звільнення та відомостей про наявні вакантні посади на час звільнення.

18. Зауважує, що у відповідача були вакантні посади на час її звільнення, які не були їй запропоновані, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом про тимчасове переведення ОСОБА_2 , а також наданими

НКП «Глобинська міська лікарня» в іншій справі з аналогічним предметом спору (справа № 527/3307/23) відомостями про вакансії станом на 28 лютого

2023 року.

19. Додатково посилається на помилковість висновків суду апеляційної інстанції про стягнення з неї судових витрат, з огляду на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2024 року поновлено

ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, відкрито касаційне провадження у справі № 527/703/23, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Молодчин В. П., про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року до закінчення касаційного провадження.

21. 11 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

22. Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат

Молодчин В. П., про зупинення виконання постановиПолтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року.

23. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та інших процесуальних документів

24. 13 березня 2024 року КНП «Глобинська міська лікарня» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

25. Відзив обґрунтований посиланням на те, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено правомірність звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 було повідомлено про майбутнє звільнення за два місяці.

26. Відповідач зазначає, що основною підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є також відсутність у неї належної медичної кваліфікації. Працюючи сестрою медичного кабінету лікаря-терапевта, сестрою медичної поліклінічного відділення, ОСОБА_1 не мала відповідної медичної кваліфікації згідно з положеннями Довідника кваліфікаційних характеристик професій (ДКХП 78 «Охорона здоров`я») як на час звільнення, так і на сьогодні.

27. Зауважує, що позивачка мала лише посвідчення від 24 листопада

2016 року № 49 з кваліфікацією «Сестринська справа», яке втратило чинність ще 25 листопада 2021 року, переатестацію не пройшла.

28. Зосереджує увагу на невиконанні позивачкою Постанови Кабінету міністрів України від 02 березня 2016 року № 285 «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики», а також вимог посадової інструкції сестри медичної з функціональної діагностики, яка була затверджена ще 02 січня 2019 року, зокрема щодо наявності посвідчення про присвоєння кваліфікаційної категорії.

29. 14 березня 2024 року КНП «Глобинська міська лікарня» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду пояснення, у яких зазначило, що позивачку було звільнено за скороченням у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 належної медичної кваліфікації відповідно до положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій (ДКХП 78 «Охорона здоров`я»), пункту 26 розділу «Кадрові вимоги» Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 285 «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики» та пунктів 6.2, 6.3 посадової інструкції сестри медичної з функціональної діагностики, яка була затверджена 02 січня 2019 року. З причин відсутності у ОСОБА_1 на момент звільнення належної медичної кваліфікації вона не могла бути працевлаштована/переведена на іншу посаду.

30. 14 та 21 березня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Молодчин В. П., через систему «Електронний суд», подала до Верховного Суду пояснення, у яких зауважила про наявність у неї відповідної кваліфікації для переведення на вакантні посади, посилаючись на наявність у неї чинного посвідчення про кваліфікаційну категорію сестри медичної (свідоцтво серії ПК

№ 05506661/2264-21 від 15 грудня 2021 року, з терміном дії до 15 грудня

2026 року).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. Згідно з наказом від 02 квітня 1990 року №37-к ОСОБА_1 зарахована на посаду медсестри палати новонароджених Глобинської ЦРЛ. Наказом від 01 грудня 2000 року № 87-к переведена на посаду медсестри підліткового кабінету Глобинської ЦРЛ.

32. Наказом від 28 грудня 2018 року №170 КП «Глобинська ЦРЛ» реорганізована шляхом перетворення у КНМП «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради Полтавської області.

33. Наказом від 22 квітня 2019 року №50 Кп 1 ОСОБА_1 переведена на посаду сестри медичної кабінету лікаря-терапевта, сестри медичної поліклінічного відділення КНМП «Глобинська ЦРЛ».

34. Рішенням V позачергової сесії 8-ого скликання від 05 лютого 2021 року №304 КНМП «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради змінено на КНП «Глобинська міська лікарні» Глобинської міської ради.

35. ОСОБА_1 має диплом НОМЕР_1 Кременчуцького медичного училища, спеціальність: акушерська. З 10 лютого 2004 року по 05 березня 2004 року проходила підвищення кваліфікації фельдшерів (медичних сестер) шкіл, інтернатів, училищ ПТУ.

36. Згідно з наказом по Полтавському обласному управлінню охорони здоров`я від 30 листопада 2005 року № 561 позивачці присвоєно другу кваліфікаційну категорію медичної сестри поліклініки, про що видано посвідчення б/н.

37. З свідоцтв про підвищення кваліфікації, назва циклу: удосконалення сестер медичних терапевтичних відділень і кабінетів за 2010, 2016, 2021 роки, випливає, що іспит ОСОБА_1 склала на відмінно та підтвердила вищу кваліфікаційну категорію.

38. Відповідно до попередження про скорочення штатної посади від 20 грудня 2022 року, яке було отримане ОСОБА_1 21 грудня 2022 року, позивачку повідомлено про прийняття адміністрацією КНП «Глобинська міська лікарня» рішення про скорочення чисельності та штату працівників (наказ КНП «Глобинська міська лікарня» від 19 грудня 2022 року № 141 Кп «Про скорочення чисельності та штату працівників). Попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 28 лютого 2023 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Повідомлено, що на цей момент на підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного строку попередження, вони будуть їй запропоновані у відповідності до чинного законодавства.

39. Наказом КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради від 21 лютого 2023 року №10 Кп 5 ОСОБА_1 , сестру медичну (1ст) кабінету лікаря-терапевта, сестри медичної поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня», звільнено із займаної посади з 28 лютого 2023 року, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників; бухгалтерії наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну, основну відпустку за відпрацьований період з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - 30 днів та за відпрацьований період з 01 квітня 2022 року по 28 лютого 2023 року - 27 днів, всього 57 днів; підстава: наказ від 19 грудня 2022 року № 141 КП 1 «Про скорочення чисельності та штату працівників КНП «Глобинська міська лікарня».

Позиція Верховного Суду

40. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

41. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

42. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

43. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

44. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

45. Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

46. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

47. Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

48. За загальним правилом, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах

від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі

№ 201/6689/19).

49. Разом із тим, суд вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, перевіряє наявність законних підстав для звільнення, дотримання порядку (процедури) звільнення, зокрема і відсутність дискримінації при звільненні.

50. Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

51. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

52. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

53. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зазначено, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

54. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі

№ 6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

55. Схожі за своїм змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від07 листопада 2018 рокуу справі № 331/8965/15-ц, від 25 лютого 2020 рокуу справі № 310/9675/18, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

56. Розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

57. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

58. Відповідно до частини другої статті 235 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

59. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16).

60. Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями

КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю та є похідною вимогою від вимог про визначення незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

61. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради на підставі наказу від 19 грудня 2022 року

№ 141Кп1 відбулося скорочення чисельності штату працівників, а саме скорочено з 01 березня 2023 року 43 штатні посади. Підставою винесення такого наказу зазначено: статут КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, затверджений рішенням п`ятої (позачергової) сесії Глобинської міської ради восьмого скликання № 304 від 05 лютого 2021 року, наказ

від 28 листопада 2022 року № 264 «Про оптимізацію роботи відділень соматичного спрямування», наказ № 140 Кп1 «Про внесення змін до штатного розпису», протокол засідання комісії по трудовим спорам від 09 грудня

2022 року.

62. ОСОБА_1 , сестру медичного кабінету лікаря-терапевта, сестру медичного поліклінічного відділення, попереджено 20 грудня 2022 року про наступне звільнення її з посади з 28 лютого 2023 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та повідомлено про відсутність на підприємстві вакантних посад, які б могли бути їй запропоновані.

63. Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року

№ 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

64. За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві.

65. На підтвердження дотримання процедури звільнення позивачки з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а також гарантій щодо працевлаштування вивільнюваних працівників КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради надало лише наказ про скорочення чисельності та штату працівників, а також штатний розпис на 2023 рік, який передбачає наявність у штаті КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради посад медичних сестер, у тому числі у поліклінічному відділенні та безпосередньо у кабінеті лікаря-терапевта (2 штатні одиниці). Доказів зайняття таких посад іншими працівниками, які мають переважне право на залишення на роботі, а також відсутності інших вакантних посад, які були на підприємстві з дати попередження позивачки та до винесення наказу про її звільнення, які могли б бути запропоновані ОСОБА_1 з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, роботодавцем не надано.

66. Більш того, судом першої інстанції неодноразово витребовувалися у відповідача зазначені відомості: ухвалами Глобинського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2023 року, від 20 квітня 2023 року,

від 11 травня 2023 року.

67. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

68. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

69. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

70. Враховуючи те, що позивачці не було запропоновано жодної вакантної посади ні під час її попередження про майбутнє звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, ні під час її звільнення з роботи, при цьому наданий штатний розпис відповідача на 2023 рік передбачає наявність посади, яку займала ОСОБА_1 , а відповідачем не доведено жодними доказами відсутності вакантних посад, які могли б бути запропоновані позивачці, здійснення перевірки наявності у неї переважного права на залишення на роботі, суд першої інстанції дійшов загалом законного та обґрунтованого висновку про порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

71. Посилання відповідача на відсутність у ОСОБА_1 необхідної кваліфікації для виконання роботи на посаді, яку вона займала, є безпідставними, з огляду на те, що остання була звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штату). Більш того, наявні у матеріалах справи документи підтверджують наявність у позивачки профільної освіти за спеціальністю акушерство, а також присвоєння та підтвердження у 2021 році вищої кваліфікаційної категорії за курсом «Удосконалення сестер медичних терапевтичних відділень і кабінетів».

72. Суд апеляційної інстанції на зазначене належної уваги не звернув та зосередивши увагу лише на відсутності необхідності отримання роботодавцем згоди профспілкової організації на звільнення позивачки, з урахуванням положень частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не перевіривши дотримання роботодавцем гарантій, наданих законом працівнику при звільненні у зв`язку із скороченням штату, дійшов помилкового висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

73. Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2023 року у справі

№ 209/2875/21 вказував, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

74. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

75. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

76. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

77. Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, з наданою обґрунтованою правовою оцінкою наявним у матеріалах доказам у їх сукупності, процесуальну поведінку відповідача, який, не виконавши три ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, у суді апеляційної та касаційної інстанції, обґрунтовуючи правомірність звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, зазначив, що основною підставою для звільнення позивачки була відсутність у неї належної медичної кваліфікації, зокрема непроходження нею у 2021 році підвищення/підтвердження кваліфікації, що спростовується наявними у матеріалах справи свідоцтвом серії ПК № 05506661/2264-21, витягом із протоколу № 87 засідання екзаменаційної комісії від 15 грудня 2021 року того ж навчального закладу, до якого згідно з доводами відповідача він відряджав ОСОБА_1 , колегія суддів, з урахуванням засад розумності і справедливості та з метою процесуальної економії і забезпечення права сторін спору на вирішення трудового спору у розумний строк вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Молодчин В. П., скасування постанови Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року із залишеннями в силі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року.

78. Крім того, колегія суддів зауважує, що ні в апеляційній, ні в касаційній скарзі, відповідач не спростовував здійсненого судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому з огляду на положення частини першої статті 400 ЦПК України, Верховний Суд не перевіряє правильність нарахування указаних законодавчо гарантованих сум.

79. Доводи касаційної скарги щодо неправильного розподілу судового збору за результатами перегляду справи в суді касаційної інстанції з огляду на положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є обґрунтованими. Водночас, оскільки судом апеляційної інстанції помилково скасовано законне та справедливе судове рішення суду першої інстанції, відсутні правові підстави для здійснення розподілу судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.

80. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Молодчин Володимир Петрович, задовольнити частково.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року скасувати, залишити в силі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович