Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/927/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області - у складі судді Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань Тарасюк О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до Немовицької сільської ради Сарненського районного суду Рівненської області в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., допоміжною площею 11,1 кв.м., позначеними на плані літерою «Б» - сараю, літерою «В» - вбиральні, та №1 огорожі, що знаходиться в АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування позову вказує, що він та члени його сім`ї з 1990 х років у встановленому законом порядку та постійно проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Він та члени його сім`ї більше двадцяти п`яти років зареєстровані у встановленому законом порядку та постійно проживають у житловому будинку, добросовісно, відкрито і безперервно володіють та користуються вказаним житловим будинком, в нього відсутні правовстановлюючі документи на будинок, оскільки вони проживають у ньому без наявних правовстановлюючих документів, без укладення договору найму, у формі безтитульного володіння.

У лютому 2022 року йому стало відомо, що право власності на спірний будинок на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сарненським райвиконкомом 20.12.1988 року зареєстровано за ОСОБА_4 , яка померла.

Проживаючи в будинку, позивач регулярно сплачує комунальні платежі, було замінено дерев`яні вікна на металопластикові, замінено вхідні та міжкімнатні двері, проведено ремонт у двох кімнатах, переобладнано грубки для опалення будинку, підведено водопостачання, облаштовано душову кімнату, замінено зовнішню огорожу будинку.

У вказаний будинок вони заселились за пропозицією ОСОБА_5 , яка на той момент у вказаному будинку не проживала та не була зареєстрована у зв`язку з одруженням, а пізніше переїхала в Республіку Білорусь. Вказує, що будь яких договорів на предмет найму житла з ним не укладала, а передала у володіння без будь яких застережень. Зі слів ОСОБА_5 вказаний будинок належав її бабі, яка померла.

ОСОБА_1 зазначає, що на момент заселення в будинок вони вважали, що будь які правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що стало підставою для реєстрації членів його сім`ї у вказаному будинку.

Спадкових прав на житловий будинок ОСОБА_5 після смерті матері не оформила. Під час телефонної розмови в лютому 2022 року остання підтвердила, що не заперечує щодо оформлення ним права власності на вказаний будинок, оскільки, спадщину вона не прийняла та будь-які правовстановлюючі документи на будинок в неї відсутні.

В зв`язку з тим, що позивач та його сім`я більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 просить визнати за ним право власності на будинок за набувальною давністю.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог та відсутністю підстав установлених ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Відповідно до довідки №1021, від 25.11.1988 року, виданої виконкомом Немовицької сільської ради народних депутатів гр. ОСОБА_4 про те, що дійсно померла її мати ОСОБА_6 - 11.12.1987 року і головою господарства №511 стала ОСОБА_4 .

Відповідно до Довідки №1706 від 14.09.2022 року, виданої виконкомом Немовицької сільської ради про те, що згідно погосподарської книги №12, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1995 роки в буд.№28 була зареєстрована: ОСОБА_4 , 1936 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 а/з №18.

Відповідно до Довідки виданої виконкомом Немовицької сільської №1707, від 14.09.2022 року, про те, що ОСОБА_1 , 1970 року народження, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 05.12.1990 року, тобто до моменту смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /з №18.

Наведене вище, вказує на те, що ОСОБА_1 зареєструвався у житловому будинку ОСОБА_4 05.12.1990 року без відома власника житлового будинку.

На момент вселення ОСОБА_1 , 1970 року народження в будинку АДРЕСА_1 відповідно до дати реєстрації 05.12.1990 року, ОСОБА_4 не була померлою, факт її смерті зафіксовано 13.05.1992 року а/з №18, тобто через два роки після реєстрації позивача в житловому будинку. В подальшому після реєстрації в будинку в 1990 році позивача було також зареєстровано його дружину у 1993 році та інших членів сім`ї у 1994, 1996, 2017 роках.

Відповідно до по господарської книги за №4 особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2001-2005 роки в буд. АДРЕСА_1 головою домогосподарства зазначено ОСОБА_5 ,1964 року народження.

Посилання позивача на підтвердження ОСОБА_5 у лютому місяці 2022 року в телефонній розмові про її згоду на оформлення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 вважають неналежним та недостовірним доказом.

Немовицька сільська рада вважає, що ОСОБА_1 та його дружина на час вселення знали, що власником будинку була ОСОБА_4 , 1936 року народження, яка була матір`ю ОСОБА_5 , а не сама ОСОБА_5 , знали про відсутність у них підстав для набуття права власності на житловий будинок, що свідчить про не добросовісність заволодіння чужим майном, в зв`язку з чим в задоволенні позову просять відмовити.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, згідно якого з доводами викладеними у відзиві не погоджується, оскільки вони не підтверджені доказами та є лише припущенням відповідача, так як вони суперечать даним погосподарського обліку, який відображений у довідках Немовицької сільської ради, виданий на адвокатський запит ОСОБА_2 .

Зазначає, що проживати у спірному будинку вони почали після одруження у 1994 році з дозволу ОСОБА_5 , тобто, після смерті ОСОБА_4 і їх ніхто на той час не повідомив про те, що будинок належить комусь на праві власності, зокрема, Немовицька сільська рада.

Немовицькою сільською радою було подано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказує, що позивач у відзиві зазначає, що проживати у спірному житловому будинку вони, як подружжя ОСОБА_7 почали після одруження у 1994 році, з дозволу ОСОБА_5 , тобто після смерті ОСОБА_4 . Згідно військового квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , 16.11.1990 року звільнений з лав армії.

Відповідно до довідки №1707 від 14.09.2022 року, виданої виконкомом Немовицької сільської ради, ОСОБА_1 , 1970 р.н., зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 05.12.1990 року. Про факт проживання в даному житловому будинку в 1990 роках позивач сам підтверджує у поданій ним позовній заяві.

Факт реєстрації в спірному житловому будинку ОСОБА_4 , 1936 р.н. в період з 1990-1992 роках, як власника будинку, є незаперечним, і не оспорюється позивачем.

Оскільки момент вселення відбувся у 1990 році, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позивач не міг не знати про наявність власника житлового будинку та зареєструватися в ньому без її відома, а також враховуючи те, що жителі села ґрунтовно один одного знають, такі обставини свідчать про недобросовісність набуття права власності на житловий будинок.

Поряд з цим згідно до даних паспорта серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , 1970 року народження в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований з 5.12.1990 року.

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 та її прямим спадкоємцем. Згідно Довідки №233 виданої 04.10.2022 року виконкомом Немовицької сільської ради, згідно погосподарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2001-2005 роки в буд. АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_5 , 1964 р.н. В.М.. Відомості про зняття з місця реєстрації ОСОБА_8 з вище зазначеної адреси відсутні.

Немовицька сільська рада вважає, що ОСОБА_1 та його дружина на час вселення знали, що власником будинку була ОСОБА_4 , 1936 року народження, яка була матір`ю ОСОБА_5 , а не сама ОСОБА_5 , знали про відсутність у них підстав для набуття права власності на житловий будинок, що свідчить про не добросовісність заволодіння чужим майном. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в завах по суті.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі з підстав викладених в заявах по суті.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом було допитано свідків за клопотанням представника позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 дали показання, що їм відомо, що сім`я ОСОБА_7 проживає в будинку по АДРЕСА_2 . В будинок вони заселились з дозволу ОСОБА_5 , яка виїхала в Білорусь. ОСОБА_11 повідомила, що їй ОСОБА_14 дала розпорядження дати ключі від будинку позивачу, оскільки останній просив поселитись на квартиру.

Допитана свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною позивача дала показання про те, що вони уклали шлюб в серпні 1994 року. До реєстрації шлюбу проживали окремо, кожен у своїх батьків, після укладення шлюбу спочатку проживали в батьків позивача по вул. Ковпака приблизно 1,5-2 роки. Потім пішли на квартиру, а тоді вселилися в спірний будинок. Зазначила, що вони зверталися з листом до ОСОБА_5 в Білорусь, з проханням вселитись в будинок на квартиру, вона не заперечила і не повідомляла хто є власником будинку.

Свідок ОСОБА_12 дала показання, що сім`я позивача проживає в будинку ОСОБА_15 , після смерті якої там ніхто не проживав.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що він зареєстрований в АДРЕСА_1 з 05.12.1990 року.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 виданого на ім`я ОСОБА_10 встановлено, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 з 02.12.1993 року.

Згідно довідки виданої 14.01.2022 року виконавчим комітетом Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 .

Згідно довідки виданої 17.01.2022 року виконавчим комітетом Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, встановлено, що згідно по господарської книги №6 за 1986-1990 роки в житловому будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки виданої 17.01.2022 року виконавчим комітетом Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, встановлено, що в житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , дата реєстрації 05.12.1990; ОСОБА_10 , дата реєстрації 02.12.1993; ОСОБА_16 , дата реєстрації 16.12.1994; ОСОБА_13 , дата реєстрації 08.02.1996; ОСОБА_17 , дата реєстрації 17.08.2017.

Згідно виписок з по господарських книг: №6 за 2006-2010 року, №20 за 2011-2015 роки в АДРЕСА_2 , встановлено, що список членів домогосподарства: ОСОБА_1 голова домогосподарства; ОСОБА_10 - дружина; ОСОБА_18 дочка; ОСОБА_19 дочка, №20 за 2016-2020 роки, №7 за 2021-2025 роки, список членів домогосподарства: ОСОБА_1 голова домогосподарства; ОСОБА_10 - дружина; ОСОБА_16 дочка; ОСОБА_13 дочка; ОСОБА_17 онука.

На адвокатський запит ОСОБА_2 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 04.12.2021 року повідомило, що станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сарненським райвиконкомом 20.12.1988р., про що зроблений запис в реєстровій книзі бюро по АДРЕСА_3 , що підтверджується копією з виписки з реєстрової книги, копією довідки виконавчого комітету Немовицької сільської ради.

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 виготовлений 22.02.2022 року на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно видаткових накладних встановлено, що ОСОБА_1 в 2013, 2014, 2018, 2020 роках придбавав будівельні матеріали.

Позивачем в 2005 році було укладено договір з Рівнеенерго про користування електричною енергією в спірному будинку та сплачував останній за електроенергію, що доводиться наданим договором та квитанціями на оплату.

Згідно виписки з по господарської книги: №12 за 1991-1995 роки, в АДРЕСА_2 , встановлено, що у вказаному будинку була зареєстрована ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно військового квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , 16.11.1990 року звільнений з лав армії

Згідно виписки з по господарської книги: №4 за 2001-2005 роки, в АДРЕСА_1 , встановлено, що у вказаному будинку була зареєстрована ОСОБА_5 , 1964 року народження. Відомості про зняття її з місця реєстрації з вищезазначеної адреси відсутні.

Згідно виписок з по господарських книг №2 за 1986-1990 роки, №3 за 1991-1995 роки, в АДРЕСА_4 , позивач значиться як член сім`ї ОСОБА_20 .

Згідно інформації Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області наданої на ухвалу Сарненського районного суду від 14.11.2022 року, встановлено, що інформація щодо даних про реєстрацію ОСОБА_4 , 1936 року народження, за адресою АДРЕСА_1 згідно по господарської книги №12, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 1991-1995 року була зареєстрована ОСОБА_21 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою зняття з реєстрації ОСОБА_4 була її смерть.

Щодо реєстрації та зняття з реєстрації в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 згідно по господарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2001-2005 роки, значиться зареєстрована ОСОБА_5 , 1964 року народження. Відомості про зняття її з місця реєстрації за вказаною адресою відсутні.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Встановивши, що спірний житловий будинок належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, про що зазначив позивач у позовній заяві, у спірний будинок позивач з сім`єю вселився зі згоди дочки власниці майна, яка також значиться зареєстрованою в спірному будинку, не містить ознак безтитульного володіння будинком.

Власник спірного домоволодіння відомий позивачу, ніхто не відмовлявся від права власності на будинок, а тому відсутні правові підстави для застосування положень статті 344 ЦК України до спірних правовідносин.

Постійне проживання у зазначеному домоволодінні, добросовісне, безперервне та відкрите користування ним, догляд за будинком та утримання його в належному стані, сплата комунальних послуг, проведення поточних та капітальних робіт не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за набувальною давністю. Тому відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на відсутність обов`язкової умови для набуття права власності за набувальною давністю - добросовісності позивача під час заволодіння ним спірним житловим будинком, з огляду на його обізнаність про належність такого майна на праві власності ОСОБА_22 .

Посилання позивача на неможливість встановлення фактичного власника майна, з огляду на громадянство республіки Білорусь ОСОБА_5 та неприйняття нею спадщини суд не бере до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

Доводи позивача про те, що він вселився в житловий будинок після смерті власниці даного будинку ОСОБА_4 , також не знайшли свого підтвердження в суді в зв`язку з наданням позивачем суперечливих доказів при поданні позову та в ході судового розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

За вказаних обставин, аналізуючи наявні у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 141, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) НОМЕР_6 ) до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області (вул. Центральна,4, с. Немовичі, Сарненського району, Рівненської області, ) про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складене 22 квітня 2024 року.

Суддя: