Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/797/15-ц
Провадження № 4-с/376/2/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ПАТ КБ «Надра» на бездіяльність державного виконавця,

Встановив:

09.08.2023 до Сквирського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ПАТ КБ «Надра», на бездіяльність державного виконавця.

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову у цивільній справі № 376/797/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 25.01.2018 року рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. - задовольнити частково, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 13 729 дол. США 63 центи, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12 059 дол. США 93 центи та несплачених відсотків в розмірі 1 669 дол. США 70 центів, а також пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 31 114 грн. 03 коп. В задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення штрафу за порушення умов договору - відмовлено.

В подальшому, Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 566 153 79 на підставі виконавчого листа № 376/797/15-ц, виданого 21.02.2018 року.

Як зазначалося у постанові державного виконавця виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. 29.10.2018 року накладено арешт на все рухоме майно у виконавчому провадженні № 566 15 379.

28.02.2019 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

З метою зняття арешту, представник боржника звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві з заявою про зняття арешту з майна.

Однак, 30.01.2023 року начальником Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв надіслано листа, відповідно до якого відмовлено у скасуванні арешту майна, оскільки повернення виконавчого документа на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування обтяжень, та зазначено, що дане питання може бути вирішено судом.

Боржником ОСОБА_1 направлено запит до Ленінського районного суду м. Миколаєва з приводу видачі виконавчого листа № 376/797/15-ц виданого 21.02.2018 року.

Відповідно до листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2023 року № 01-13/81/2023, виконавчий лист № 376/797/15-ц від 21.02.2018 судом не видавався.

ОСОБА_1 повторно звернулася до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв з заявою про скасування арешту майна у виконавчому провадженні № 566 153 79, оскільки виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, який не видавався Ленінським районним судом м. Миколаєва, а адреса, зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, як адреса боржника, не є не місцем реєстрації боржника, ні місцем знаходження його майна.

Однак, державний виконавець не скасував зазначений арешт, а заступником начальника відділу Гаїбовим Р.Е. винесена постанова про внесення змін до автоматизованої системи виконавчого провадження в частині зазначення суб`єкта видачі виконавчого документа та зазначено Сквирський районний суд Київської області.

Зазначені зміни були внесені без наявності виконавчого провадження, без наявності виконавчого документа, який повернуто стягувачу, а також без внесення відповідних змін до постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно боржника.

Наявність тривалого арешту майна, який накладений на підставі виконавчого документа, що не видавався Ленінським районним судом м. Миколаєва, прийнятий державним виконавцем до виконання з порушенням принципу територіальності, порушує права заявника на вільне володіння і користування рухомим майном.

Окрім того, строк пред`явлення до виконання виконавчого документа закінчився і стягувач будь-яких вимог не заявляє, не звертався до органів виконавчої служби повторно з заявами про примусове виконання рішення суду в межах строку для його виконання, що свідчить про втрату ним інтересу до даного зобов`язання, і відсутність підстав для подальшого обтяження майна.

У скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення її майнових прав та порушення державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) в частині зняття арешту та заборони відчуження майна.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд:

Визнати бездіяльність заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірно.

Зобов`язати уповноваженого державного виконавця Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_4 , що накладено відповідно до постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. 29.10.2018 р. у виконавчому провадженні №56615379.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

12.01.2024 року представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко К.В. надіслав до суд відзив на скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у відзиві (а.с. 53-63).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглядаючи дану скаргу суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Норми Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI) містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення. Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження (ст. 49 Закону); повернення виконавчого документа стягувачу (ст. 47 Закону); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст. 48 Закону).

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, було передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснене частково, повертається стягувачеві.

Виконавчі листи у ВП №56615379 повернуті стягувачу 28.02.2019 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною другою вказаної статті про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) в редакції діючої на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Умовою для повернення виконавчого документу на підставі обставин, у частині першій статті 47 Закону України № 606-XIV є те, що визначені вказаною частиною статті обставини повинні бути зафіксовані відповідним актом державного виконавця, складеним відповідно до приписів п. 1.5.2 Інструкції № 512/5.

Згідно з положеннями статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, відповідно до зазначеної статті та Інструкції № 512/5 проводяться всі інші дії державного виконавця необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, зокрема, поверненням виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 37 цього Закону та наслідки завершення відповідного виконавчого провадження зі зняттям арешту, що по даних виконавчого провадження № 56615379 зроблено не було.

Наразі, арешт накладений постановою державного виконавця на майно боржника ОСОБА_4 не знято.

ОСОБА_1 зверталася із заявою про скасування арешту майна та заборон відчуження нерухомого майна.

Листом заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 14.11.2023 № 111978 повідомлено, що матеріали ВП № 56615379 знищено у зв`язку із закінчення терміну їх зберігання (а.с.32-33).

Отже, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогодні немає.

Не зняття арешту та заборони обмежують права заявника щодо розпорядженням своїм майном.

Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення у зв`язку із закінчення строків зберігання, як доказу, суду не було надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) передбачає, що: 1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 2. Уразі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. 3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У зв`язку зі знищенням виконавчого провадження № 56615379, в рамках яких було накладено арешт та обтяження на все рухоме майно боржника ОСОБА_4 , суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна.

Наразі виконавчі документи повернуті стягувачу, строк повторного пред`явлення їх до виконання втрачений, матеріали виконавчого провадження № 56615379 знищенні. Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання.

Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом «Про зняття арешту з майна (коштів)» виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неможливість зобов`язання уповноваженого державного виконавця Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_4 , що накладено відповідно до постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. 29.10.2018 р. у виконавчому провадженні №56615379, чи скасування даної постанови, у зв`язку з її знищенням з підстав закінчення терміну зберігання.

Арешт на майно заявника може бути знятий лише за рішенням суду, а тому його право підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких обставин скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», ст. ст. 30,37,47,50,57 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI) ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 247, 447 - 453 ЦПК України, ст. ст. 16,319,321,391 ЦК України, суд

Постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ПАТ КБ «Надра», на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати бездіяльність заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірною.

Зняти арешт з усього рухомого майна, належного ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який було накладено старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчужувати від 29.10.2018 у ВП № 56615379.

У решті задоволення вимог скарги відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М.Коваленко