ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Суми

Справа №573/1704/23

Номер провадження 22-ц/816/660/24

22-ц/816/845/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УА-СИСТЕМИ»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УА-СИСТЕМИ» - адвоката Камінської Анни Анатоліївни на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року в складі судді Свиргуненко Ю.М., ухваленого у м. Білопілля, повний текст якого складено 24 листопада 2023 року та на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 грудня 2023 року в складі судді Свиргуненко Ю.М., ухваленого у м. Білопілля, повний текст якого складено 27 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

10 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УА-СИСТЕМИ» (далі - ТОВ «УА-СИСТЕМИ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 98021,90 грн, яка складається з 96400 грн основного боргу, 950,79 грн 3% річних та 671,11 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 21 травня 2018 року до 15 липня 2022 року ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ «УА-СИСТЕМИ». У період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року відповідач отримав від товариства п`ять поворотних безвідсоткових фінансових позик на свій банківський рахунок на загальну суму 96400 грн, що підтверджується платіжними інструкціями та банківськими відомостями. 06 квітня 2023 року позивач надіслав ОСОБА_1 вимогу повернути позику, проте листом від 21 квітня 2023 року відповідач просив надіслати йому договір позики. Повторний лист-вимогу від 05 липня 2023 року відповідач на пошті не отримав. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26 квітня 2023 року по 15 вересня 2023 року в сумі 1172,16 грн та інфляційні втрати за період з травня 2023 року по липень 2023 року в сумі 671,11 грн.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року у задоволенні позову ТОВ «УА-СИСТЕМИ» відмовлено.

Додатковим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27 грудня 2023 року стягнуто з ТОВ «УА-СИСТЕМИ» на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач у відзиві на позов фактично визнав отримання коштів у борг, хоча і послався на укладення з товариством угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року. При цьому, оригінал угоди про прощення боргу суду не було надано, оскільки, нібито, його було втрачено. Надану відповідачем копію угоди про прощення боргу суд помилково вважав неналежним доказом, який не підтверджує відносини позики.

В апеляційній скарзі на додаткове судове рішення представник позивача просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що представник відповідача не подав суду попередній розрахунок судових витрат, як і не обґрунтував їх необхідність, реальність, склад, розмір, а також співмірність понесених витрат зі складністю справи.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко О.В. просить скарги залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове судове рішення залишити без змін. Зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не визнавав укладення договорів позики, а зазначав про прощення боргу. Позивачем не доведено існування договорів позики. Щодо компенсації витрат на правничу допомогу представник зазначив, що у відзиві на позовну заяву було заявлено очікувану суму витрат у розмірі 7000 грн, між відповідачем та адвокатом укладений відповідний договір, складено акт приймання-передачі наданих послуг.

Крім того, у відзиві на апеляційні скарги заявлено про стягнення 5000 грн витрат за надану в апеляційному суді правничу допомогу, а до клопотання про розподіл судових витрат додані письмові докази понесення відповідних витрат.

У відповіді на відзив на апеляційні скарги представник ТОВ «УА-СИСТЕМИ» - адвокат Камінська А.А. заперечила проти доводів відзиву на скаргу, просить рішення суду та додаткове судове рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Звертає увагу суду на те, що оригінал угоди про прощення боргу відповідачем не був наданий. До того ж сам факт існування такої угоди свідчить про укладення договорів позики. Бухгалтерський та податковий облік наданих відповідачу грошових коштів здійснювався як поворотна фінансова допомога. Вважає, що відповідачем не доведено, що отримані ним кошти є безповоротною допомогою. Щодо доводів відзиву на скаргу стосовно витрат на правничу допомогу представник позивача вказує на необхідність подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, без якого позивач позбавлений права на його спростування, доведення неспівмірності, клопотати про зменшення таких витрат.

Заявлене представником ТОВ «УА-СИСТЕМИ» - адвокатом Камінською А.А. клопотання про поновлення строку на подання нових доказів та долучення письмових доказів до матеріалів справи задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Обов`язок доказування і подання доказів покладений на учасників справи ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Отримання позивачем нових доказів після ухвалення судового рішення у справі не є поважною причиною неподання цих доказів, оскільки позов подано 20 вересня 2023 року і до ухвалення судового рішення у справі 21 листопада 2023 року позивач суду не повідомляв про існування договорів позики № 28/10/19/1 від 28 жовтня 2019 року на суму 30000 грн, № 15/11/19/3 від 15 листопада 2019 року на суму 50000 грн, № 16/04/21/1 від 16 квітня 2021 року на суму 60000 грн, № 13/01/22/2 від 13 січня 2012 року на суму 50000 грн, видаткових касових ордерів від 16 квітня 2021 року на суму 50000 грн, від 19 липня 2021 року на суму 50000 грн, від 20 грудня 2021 року на суму 124750 грн, від 13 січня 2022 року на суму 50000 грн та прибуткового касового ордеру № 29 від 28 квітня 2021 року на суму 30000 грн. Крім того, позивач суду не повідомляв що вказані письмові докази перебувають у працівника, яка працює дистанційно і яка не могла з об`єктивних причин передати ці докази позивачу чи суду. Відповідних клопотань у порядку ст. 84 ЦПК України позивач місцевому суд також не заявляв.

Отже, апеляційний суд не приймає нові докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом (розпорядженням) №38-ВК- від 18 травня 2018 року керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 21 травня 2018 року на посаду юриста (а.с. 15).

У період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року ТОВ «УА-СИСТЕМИ» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 96400 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями:

1) від 21 травня 2020 року №SAL1327173 на 35000 грн, призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Поворотна фінансова допомога працівнику (безвідсоткова) згідно з договором №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року;

2) платіжною інструкцією від 23 листопада 2020 року №SAL1741448 на 5000 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Повернення поворотної фін. допомоги ОСОБА_1 (безвідсоткова) згідно з договором №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року);

3) платіжною інструкцією від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 на 10000 грн, призначення платежу: поворотна (безвідсоткова) матеріальна допомога згідно з договором №16/04/21/1 від 16 квітня 2021 року;

4) платіжною інструкцією від 04 червня 2021 року №SAL1972844 на 13000 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Безвідсоткова поворотна позика працівнику згідно з договором №04/06/21/1 від 04 червня 2021 року);

5) платіжною інструкцією від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 на 33400 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Безвідсоткова поворотна фін. допомога згідно з договором №08/04/23/1 від 08 квітня 2022 року.

Вказані кошти перераховувалися платником ТОВ «УА-СИСТЕМИ» через АТ «ОТП БАНК» на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (зворот а.с. 17 - 21).

З протоколу №18/05 Загальних зборів учасників ТОВ «УА-СИСТЕМИ» від 18 травня 2022 року, проведених у присутності ОСОБА_2 , який має частку у статутному капіталі товариства 20%, ОСОБА_3 , яка має частку у статутному капіталі товариства 80% та ОСОБА_4 встановлено, що з 17 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» та з 18 травня 2022 року призначено нового керівника ОСОБА_4 (а.с. 17).

Наказом керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» ОСОБА_4 №28-ВК від 15 липня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади юриста на підставі ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) (зворот а.с. 15).

Повідомленням від 06 квітня 2023 року № 158 ТОВ «УА-СИСТЕМИ» висловило вимогу ОСОБА_1 про повернення печаток, штампів та документів, які належать товариству та які незаконно утримуються останнім, а також про сплату боргу в сумі 96400 грн згідно платіжних інструкцій та відомостей про отримання грошей (а.с. 22).

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 у відповідь на вимогу позивача повідомив, що передав товариству всі ввірені йому документи, а також просив надіслати йому копії договорів позик для подальшого врегулювання ситуації, вказавши про їх відсутність у нього (а.с. 24).

05 липня 2023 року ТОВ «УА-СИСТЕМИ» надіслало ОСОБА_1 повторну вимогу про повернення протягом 7 календарних днів з дня отримання листа заборгованості за позикою на суму 96400 грн, яка підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: платіжним дорученням від 21 травня 2020 року №SAL1327173 на суму 35000 грн, відомістю від 21 травня 2020 року №149 на суму 35000 грн; платіжним дорученням від 23 листопада 2020 року №SAL1741448 на суму 5000 грн, відомістю від 23 листопада 2020 року №182 на суму 5000 грн; платіжним дорученням від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 на суму 10000 грн, відомістю від 16 квітня 2021 року №235 на суму 10000 грн; платіжним дорученням від 04 червня 2021 року №SAL1972844 на суму 13000 грн, відомістю від 04 червня 2021 року №260 на суму 13000 грн; платіжним дорученням від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 на суму 33400 грн, відомістю від 08 квітня 2022 року №374 на суму 33400 грн. Разом з цим відповідача було повідомлено про те, що вразі невиконання вимоги товариство буде змушене звернутися до суду з позовом (зворот а.с. 23).

Згідно з розрахунком внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором безвідсоткової позики утворився борг у сумі 96400 грн, строк повернення якого до 25 квітня 2023 року, а прострочення сплати богу з 26 квітня 2023 року. У зв`язку з простроченням виконання боргу за період з 26 квітня по 29 вересня 2023 року нараховано 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України у сумі 1072,16 грн та інфляційні витрати за період з 26 квітня по 20 вересня 2023 року в сумі 671,11 грн (а.с. 8-10).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що позивачем у період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано всього 96400 грн. У всіх платіжних дорученнях зазначено призначення платежу «Поворотна матеріальна допомога (поворотна фінансова допомога працівнику (безвідсоткова) згідно з договорами №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року, №16/04/21/1 від 16 квітня 2021 року, №04/06/21/1 від 04 червня 2021 року, №08/04/22/3 від 08 квітня 2022 року). Позивачем повідомлено про відсутність договорів, які вказані в призначені платежу в кожному платіжному дорученні, а відповідач не заперечує факт надходження грошових коштів на його рахунок, отримання ним цих коштів та їх використання, проте заперечує факт існування домовленості про передачу вказаних коштів в борг за договорами позики.

При цьому, суду не доведено обставин укладення між сторонами договорів поворотної фінансової допомоги, а платіжні доручення від 21 травня 2020 року №SAL1327173, від 23 листопада 2020 року №SAL1741448, від 04 червня 2021 року №SAL1972844, від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 та від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 про перерахування коштів на рахунок відповідача не є належним та достатнім доказом на підтвердження факту укладення правочинів. Відтак, суд не знайшов підстав для стягнення з відповідача боргу в сумі 96400 грн та відмовив у задоволенні позову, а також у задоволенні похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.

Також суд дав оцінку копії укладеної між керівником ТОВ «УА-СИСТЕМИ» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року, за умовами якої позикодавець звільнив позичальника від сплати боргів на суму 35000 грн, які перераховані 21 травня 2020 року, на суму 5000 грн, перераховані 23 листопада 2020 року, на суму 10000 грн, перераховані 16 квітня 2021 року, на суму 13000 грн, перераховані 04 червня 2021 року, на суму 33400 грн, перераховані 08 квітня 2022 року на рахунок № НОМЕР_1 . Також умовами угоди передбачено припинення зобов`язань позичальника у момент її укладення. Суд вказав, що вказана угода не свідчить про визнання позовних вимог та не є доказом факту укладення договорів позики, існування яких не довів сам позивач протягом всього розгляду справи шляхом надання їх оригіналів чи належним чином завірених копій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як суду першої інстанції, так і апеляційному суду позивач не надав оригіналів договорів позики від 20 травня 2020 року на суму 35000 грн і 5000 грн, від 16 квітня 2021 року на суму 10000 грн, від 04 червня 2021 року на суму 13000 грн та від 08 квітня 2022 року на суму 33400 грн, не довів факт укладення з відповідачем договорів позики, тобто не довів обставин надання відповідачу саме у борг коштів на загальну суму 96400 грн. Мета надання коштів, їх цільове призначення суду також не відомі.

Як правильно вказав суд першої інстанції обставини перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів не свідчать про існування правовідносин позики та боргових зобов`язань.

Крім того, суду не наданий оригінал угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року. Копія даної угоди також викликає сумніви в існуванні боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Апеляційний суд звертає увагу, що реалізація сторонами правовідносин позики має відбуватись у спосіб, передбачений цивільним законодавством. При дотриманні цієї умови у випадку порушення боргового зобов`язання сторона гарантовано відновить порушені права в суді. Інакше, суд не зможе захистити порушене право.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку повернути борг саме як позику.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З додатковим рішенням про компенсацію витрат за надану відповідачу правничу допомогу колегія суддів апеляційного суду також погоджується.

Матеріалами справи підтверджується, що 09 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Тарасенко О.В. укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №09-10, предметом якого є надання юридичних послуг (правової допомоги) з представництва інтересів та захисту прав відповідача у Білопільському районному суді Сумської області під час розгляду справи №573/1704/23 за позовом ТОВ «УА-СИСТЕМИ» про стягнення коштів за договором позики. Розділом 3 договору встановлено, що за надання правової допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити виконавцю винагороду у розмірі 7000 грн протягом 30 днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/1704/23 на розрахунковий рахунок виконавця, що буде повідомлений додатково (а.с. 54).

10 жовтня 2023 року адвокатом Тарасенко О.В. складено ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_1 в Білопільському районному суді Сумської області на підставі зазначеного вище договору (а.с. 40).

Згідно з актом №1 приймання - передачі наданих послуг від 22 листопада 2023 року за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) №09-10 від 09 жовтня 2023 року, адвокатом Тарасенко О.В. надавались ОСОБА_1 наступні послуги: 1) аналіз наданих клієнтом позовних матеріалів та інших документів; 2) підготовка клопотання від 10 жовтня 2023 року про відкладення судового засідання; 3) підготовка відзиву від 11 жовтня 2023 року на позовну заяву до Білопільського районного суду Сумської області; 4) підготовка заяви від 20 жовтня 2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 5) підготовка письмових пояснень від 13 листопада 2023 року; 6) представництво інтересів клієнта під час судових засідань у Білопільському районному суду Сумської області в режимі відеоконференції 25 жовтня, 14, 20 та 21 листопада 2023 року; 7) підготовка заяви від 22 листопада 2023 року про розподіл судових витрат понесених під час розгляду справи по суті. Юридичні послуги надані адвокатом належним чином, якісно, у повному обсязі. Відповідач не заявив претензій та зауважень до наданих послуг та виконаних юридичних робіт. Згідно з п. 4 акту вартість наданих ОСОБА_1 юридичних послуг становить 7000 грн, які відповідно до п. 3.1 договору мають бути сплачені виконавцю протягом 30 днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року у справі №573/1704/23 (зворот а.с. 138 - 139).

Вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн було заявлено у відзиві на позовну заяву (а.с. 45-47).

У відповіді на відзив на позовну заяву стороною позивача заперечень щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу не заявлено.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції взяв до уваги характер спірних правовідносин, проаналізував обсяг наданих відповідачу послуг адвокатом, оцінив співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взяв до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору та, виходячи із засад розумності і справедливості, стягнув з позивача 7000 грн витрат за надання правничої допомоги. При цьому суд спростував доводи представника позивача про відсутність доказів оплати суми витрат на правничу допомогу, оскільки відповідні витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками місцевого суду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

З огляду на те, що адвокатом Тарасенко О.В. в суді першої інстанції дійсно надавалась правнича допомога ОСОБА_1 , у задоволенні позову було відмолено, а обсяг наданої адвокатом допомоги є доведеним, тому колегія суддів вважає, що заявлена стороною відповідача та стягнута місцевим судом сума витрат у розмірі 7000 грн є співмірною із складністю вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт.

Відтак, ухвалюючи рішення та додаткове судове рішення, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову та компенсацію витрат за надану правничу допомогу. Підстав для скасування судових рішень за доводами апеляційних скарг немає.

Заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про компенсацію витрат відповідача за надану адвокатом правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 5000 грн підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в апеляційному суді адвокатом Тарасенко О.В. дійсно надавалась правнича допомога ОСОБА_1 на підставі відповідного договору від 11 березня 2024 року, у якому зазначена сума винагороди у розмірі 5000 грн; акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 27 березня 2024 року за договором, у якому наведений перелік виконаних робіт вартістю 5000 грн (аналіз рішення суду, додаткового судового рішення, двох апеляційних скарг, підготовка відзиву на скарги, підготовка заперечення на клопотання про долучення доказів); ордеру на надання правничої допомоги. Сплата відповідачем 5000 грн адвокату підтверджується платіжною інструкцією від 22 березня 2024 року.

Водночас, ураховуючи те, що справа була розглянута у порядку письмового провадження, тобто адвокат відповідача у судовому засіданні участь не брав, а обсяг наданої допомоги зводиться лише до складання відзиву на апеляційну скаргу, що включає в себе аналіз рішення суду, додаткового судового рішення та двох апеляційних скарг, тому колегія суддів вважає, що співмірною із складністю вирішеного судом питання щодо перегляду рішення суду, додаткового судового рішення та виконаних адвокатом робіт буде компенсація за рахунок позивача витрат відповідача за надану йому правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УА-СИСТЕМИ» - адвоката Камінської Анни Анатоліївни залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УА-СИСТЕМИ» на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат за надану в апеляційному суді правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов