КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8749/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-1983/11

17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко Ольги Миколаївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Катющенко В.П., у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчому листі, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2011 року у цивільній справ №2-1983/11 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №242/ЕМК/39/2007/980 від 02.11.2007 року задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 41 231,91 грн.

Зазначає, що згідно договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, право вимоги за кредитним договором №242/ЕМК/39/2007/980 від 02.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та позичальником ОСОБА_2, перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», згідно договору № GL48N718070_blank_04, про відступлення прав вимоги від 18.12.2020 року відступив права вимоги на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Разом з цим, перевіркою матеріалів кредитної справи було встановлено наявність постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка надійшла стягувачу 20.03.2019 року та виконавчий лист №1806/2-798/11. Виконавчий лист 2-1983/11 надійшов на адресу ПАТ «КБ «Надра» 20.03.2019 року, тобто мав бути пред`явлений в строк до 20.03.2022 року.

Зазначає, що у зв`язку з встановлення на території України з 24.02.2022 року воєнного стану, строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у цій справі переривався, відтак не є пропущеним.

З огляду на вище викладене просив суд замінити сторону стягувача у виконавчому листі по цивільній справі № 2-1983/11 з ПАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчому листі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, 23 лютого 2024 року представник позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко Ольга Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ТОВ «Брайт Інвестмент» звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі №2-1983/11 долучив до заяви постанову про повернення виконавчого листа стягувачу №31888756 та супровідний лист до неї. Відповідно до відмітки на супровідному листі, ПАТ «КБ «Надра» (стягувач) отримав відповідну постанову про повернення виконавчого листа стягувачу №31888756 і виконавчий лист 20.03.2019 року. З урахуванням зазначеного на думку апелянта виконавчий лист мав бути пред`явлений у строк до 20 березня 2022 року.

Окрім того вважає, що суд першої інстанції не врахував Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», а саме п. 10.2 відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дняприпинення або скасування воєнного стану.

Щодо заміни стягувача у виконавчому листі, зазначає, що необхідно врахувати правові висновки, викладені у постановах Касаційного адміністративного суду від 31.10.2018 року по справі №2- а-3494/11 та від 27.08.2020 року по справі №804/536/18 відповідно до якої заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної,зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином про причину неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 242/ЕМК/39/2007/980.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. Цілі кредитування - споживчі потреби. Кредит надається позичальнику строком на 02.11.2009 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 30 % річних, що обчислюєтьсяз моментув надання кредитку у відповідності з п. 2.1 цього договору.

07 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист відповідно до якого було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» непогашений кредит - 18 058,85 грн., несплачені відсотки - 10582,82 грн., пеню -4 902,77 грн., щтраф за порушення строків повернення кредиту і сплати відсотків- 7 160,42 грн., 407,05 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення, а вського 41 231,91 грн.

10 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінською Катериною Михайлівною було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

05.08.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір № GL48N718070_blank.

Відповідно до умов вище зазначеного договору сторони погодили, що до нового кредитору переходять права вимоги за кредитними договорами.

Згідно додатку №1 до договору №GL48N718070_blank від 05.08.2020 року, було відступлено право вимоги за кредитним договором №242/ЕМК/39/2007/980 від 02.11.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_2.

18 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Команія «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент» було укладено договір № № GL48N718070_blank_04 відповідно до умов якого первинний кредитор відступає новому кредитову належні первинному кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги первинного кредитора до позичальників за кредитними договорами, та всяма іншими похідними договорами, права з якими виникають у новому кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитнми договорами, договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього дгоговору.

Згідно додатку №1 до договору №GL48N718070_blank_04 від 18.12.2020 року, було відступлено право вимоги за кредитним договором №242/ЕМК/39/2007/980 від 02.11.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчому листі суд першої інстанції посилася на те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувача була винесена 10.12.2018 року, відтак кінцевий строк пред`явлення виконавчого документа до виконання настав 10.12.2021, що не відповідає обставин наведеним у поданій заяві, та свідчить про пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Таким чином, встановлене судом свідчить про відсутність мети процесуального правонаступництва, та як наслідок відсутності підстав для заміни стягувача у виконавчому листі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частини перша та друга статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Внаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі №910/2954/17.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і він не був поновлений судом. Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 сформулювала висновок, згідно з яким заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має процесуальну мету, яку суд також враховує разом з доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою про правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчено, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а тому суд оцінює ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №2-186/10, від 13 липня 2022 року у справі №1309/8166/12.

Як вбачається з матеріалів справи 10 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінською Катериною Михайлівною було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Копія виконавчого листа №2-1983/11 виданого 07 грудня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва відносно боржників міститься в матеріалах справи.

Доказів того, що виконавчий лист після 10 грудня 2018 року було пред`явлено до виконання матеріали справи не містять.

З заявою про заміну стягувача представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» звернулось до суду у грудні 2023 року.

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21квітня 1999 року.

Статтею 22 Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону №606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, за приписами Закону №606-XIV, який діяв на момент набрання рішенням законної сили та враховуючи, що 10 грудня 2018 року повернено виконавчий лист №2-1983/11 відносно боржників, а відтак стягувач міг повторно пред`явили вказаний виконавчий лист до виконання протягом року з моменту повернення.

З наведеного слідує, що строк пред`явлення виконавчого листа №2-1983/11, відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на виконання рішення суду від 19 квітня 2011 року сплив 11 грудня 2019 року, ще до придбання заявником права вимоги у даній справі.

За наведених обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача за виконавчим листом №2-1983/11, виданим Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення від 19 квітня 2011 року у справі № 2-1983/11 не відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко Ольги Миколаївни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко Ольги Миколаївнизалишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року

Головуючий: Судді: