Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
22.04.2024 2-п/394/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ клопотання про поновлення процесуального строку та заяву адвоката Царьова Михайла Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 15.04.2016 року у цивільній справі № 394/192/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

05.04.2024 року адвокат Царьов М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 15.04.2016 року у цивільній справі № 394/192/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2016 року по справі 394/192/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом 70715,49 гривень.

Ухвалою суду від 03.09.2021 року судом було задоволено заяву Акціонерного товариства «Альфа Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача на Акціонерне товариство «Альфа Банк» ( з грудня 2022 року Акціонерне товариство «Сенс Банк»).

Дізнавшись про наявне заочне рішення ОСОБА_1 одразу звернувся до адвоката для надання правової допомоги, отримання копії заочного рішення суду.

Щодо поважностей неявки у судові засідання та не подання відзиву на позовну заяву зазначив наступне.

В судові засідання, призначені по справі про яку ОСОБА_1 дізнався лише після того, як було відкрите щодо нього виконавче провадження та отримання копії рішення суду, заявник не зміг з`явитись по незалежним від нього причинам, тому що не знав про час та місце їх проведення. Заявник дійсно зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак, що на момент розгляду справи та до початку повномасштабного вторгнення країни агресора він проживав зі своєю дружиною за адресою АДРЕСА_2 , про що також є інформація у постанові про відкриття виконавчого провадження №66962102 від 28.09.2021 року.

Повісток заявник не отримував, ніяких документів із суду не надходило, позовну заяву він не отримував. Таким чином, заявник був позбавлений можливості ознайомитися з вимогами позовної заяви, знати про час і місце розгляду справи, тому що не був повідомлений належним чином, а також не мав можливості подати свої заперечення та відзив на позовну заяву.

Більш того, звернув увагу суду, що копія заочного рішення по справі заявнику не була відправлена, а в матеріалах справи наявні конверти з поміткою про повернення, причина повернення: за зазначеною адресою не проживає.

Копія заочного рішення по справі була отримана представником заявника лиш 11.03.2024 року на електрону пошту представника заявника адвоката Царьова М.В., заява про ознайомлення з матеріалами справи була подана представником через Електронний суд 04.03.2024 року.

Звернув увагу суду, що для подання до суду доказів, які додані до цієї заяви адвокату Царьову М.В. знадобився час для складання та направлення адвокатського запиту до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В., отримання відповіді від виконавця, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та складання обґрунтованої заяви про перегляд заочного рішення суду.

На підставі цього, просив суд визнати поважними причини пропуску строку для оскарження заочного рішення суду, поновити такий строк та прийняти до розгляду дану заяву.

Щодо заперечення проти позовних вимог зазначив наступне.

Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що 08.08.2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №432/394-САФ03.16-2.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 41435 гривень зі сплатою 17,50% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 07.08.2012 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором, початок кредитної заборгованості почався ще з 21.09.2006 року, оскільки заявником не було внесено платіж на погашення заборгованості, а тому саме з цього часу почався строк позовної давності для позивача та кінцевою датою для звернення до суду з даною позовною заявою було 22.09.2009 року.

Також, судом не було взято до уваги, що відповідно до умов договору, строк кредитування був встановлений до 07.08.2012 року та навіть якщо вираховувати строк позовної давності саме з цієї дати, позивачем було пророщено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Звернув увагу суду, що у матеріалах справи відсутній договір про збільшення строку позовної давності, підписаний з боку відповідача, а тому до позовних вимог позивача необхідно було застосувати загальний строк позовної давності у три роки та відмовити у задоволені позовних вимог, через пропущення строку для звернення до суду з даною позовною заявою.

Однак, судом було задоволено вимоги і стягнуто з відповідача заборгованість за тілом кредиту і сплати процентів за період починаючи з 21.09.2006 року з пропущеним строком для стягнення такої суми заборгованості.

Оскільки, відповідач не отримав копії позовної заяви, він не мав можливості дати свої заперечення щодо розрахунку відсотків за кредитом та взагалі ознайомитися з таким розрахунком.

Щодо зловживання правонаступником (новим стягувачем) Акціонерним товариством «Сенс Банк» своїми правами, як кредитора та фактичну сплату заборгованості зазначив наступне.

Як зазначалось вище ухвалою суду від 03.09.2021 року судом було задоволено заяву Акціонерного товариства «Альфа Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача на Акціонерне товариство «Альфа Банк» ( з грудня 2022 року - Акціонерне товариство «Сенс Банк»).

Новий кредитор правонаступник у своїй заяві про заміну сторони виконавчого провадження зазначав, що на виконання рішення суду по даній справі за виконавчим листом було відкрито виконавче провадження №51834596 Новоархангельським РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке в подальшому було передано до Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На даний час вказане виконавче провадження не завершено, державним виконавцем проводяться дії щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом по справі 394/192/16-ц.

Тобто, на час звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження АТ «Сенс Банк» було відомо про відкрите виконавчого провадження №51834596 за виконавчим листом у справі №394/192/16-ц.

Однак, варто звернути увагу суду, що АТ «Сенс Банк» будучи недобросовісним стягувачем та новим кредитором, після постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження та незважаючи на відкрите виконавче провадження, наявне рішення суду, 07.09.2021 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. за вчиненням виконавчого напису №6003 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №432/394-САФ03.16-2. Від 08.08.2006 року, чим створив подвійне зобов`язання для ОСОБА_1 щодо стягнення з нього заборгованості за одним і тим самим кредитним договором.

Згідно виконавчого напису №6003 від 07.09.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. стягнення проводиться за наявною заборгованістю по кредитному договору №432/394-САФ03.16-2. від 08.08.2006 року за період з 01.02.2018 року по 01.02.2021 року, а сума заборгованості складає 36364.04 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 16209.06 гривень, прострочена заборгованість за процентами та комісіями 20154.98 гривень, тобто саме на ту суму, яка вже була стягнута на підставі заочного рішення суду.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед Олегом Валерійовичем було відкрито виконавче провадження №66962102 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2021 року.

Зазначив, що до матеріалів виконавчого провадження №66962102 АТ «Сенс Банк» було надано той самий кредитний договір за яким було стягнуто заборгованість на підставі заочного рішення суду.

Відповідно до інформації про виконавче провадження №66962102 та постанови про закінчення виконавчого провадження № 66962102 від 24.08.2023 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з виконанням виконавчого провадження та перерахування коштів на депозитний рахунок приватному виконавцю.

Тобто, фактично, АТ «Сенс Банк» отримав кошти від заявника на погашення заборгованості за кредитним договором №432/394-САФ03.16-2. від 08.08.2006 року.

Тому, заявник вважає, що з урахуванням у сукупності тих фактів, які викладені у цій заяві про перегляд заочного рішення та доказів, що надані до цієї заяви, заочне рішення підлягає скасуванню, задля недопущення подвійного стягнення з ОСОБА_1 , а у разі призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження, судом буде прийнято інше рішення по справі.

Представник заявника просить суд визнати поважними причини пропуску строку для оскарження заочного рішення суду та поновити строк для подачі заяви про оскарження заочного рішення суду та переглянути заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2016 року по справі 394/192/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Скасувати заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2016 року по справі 394/192/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник заявника в судовому засіданні клопотання та заяву підтримав в повному обсязі і просив її задовольнити.

ОСОБА_1 повідомив суд телефонограмою, що він перебуває на службі у Збройних Силах України і його інтереси в судовому засіданні буде представляти адвокат.

Представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, але разом з тим неявка представника не є перешкодою для розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.04.2016 року вирішено позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 69337,49 грн., яка включає в себе: заборгованості за кредитом в сумі 16209,06 грн., заборгованості за відсотками в сумі 22696,865 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 8110,83 грн.; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 8597,32 грн.; за інфляційними витратами за кредитом в сумі 6661,92 грн.; за інфляційними витратами за відсотками в сумі 7061,50 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн., а всього підлягає стягненню 70715,49 грн.

Представник заявника в заяві наголосив, що заявник повісток про судові засідання не отримував, як не отримував ухваленні у справі судові рішення, копія заочного рішення була отримана ним лише 11.03.2024 року. Тому просив поновити строк на оскарження ухвалення судового рішення.

На це суд зважує на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасник вважається повідомленим про день і час проведення судового засідання у разі відсутності за зареєстрованим місцем проживання, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.04.2016 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 /а.с.22/.

За зазначеною адресою Новоархангельським районним судом Кіровоградської області було спрямовано судову повістку, позовну заяву та додані до неї матеріали. Конверт з зазначеними документами було повернуто з відміткою адресат «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.36/. За таких обставин заявник вважається належним чином повідомленим про розгляд цивільного позову.

Відповідно до положень п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З матеріалів справи вбачається /а.с.35/, що поштовий конверт адресований заявнику був повернутий поштою з відміткою адресат «за зазначеною адресою не проживає». За таких обставин вважається, що заявнику вручено судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Ст. 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Виконавчий лист по справі за заявою представника позивача було отримано 12.07.2016 року /а.с.42/.

На погляд суду, як вказує представник заявника, що копія заочного рішення суду по справі була отримана ним лише 11.03.2024 року не може бути підставою для обрахунку саме з цього часу перебігу строку на перегляд заочного рішення суду, оскільки заявник вважається таким, що отримав рішення суду, виходячи із положень п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, в 2016 році.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03.04.2008 року ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29.10.2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28.04.2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою(«Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, проте їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. ЄСПЛ встановив, що у справі, яка ним переглядалася, національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Суд зробив висновок, що сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було зазначити причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції («USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» №32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи наведене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

В поданій заяві та судовому засіданні представник заявника не навів жодної обґрунтованої причини поважності пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а зазначені ним обставини не заслуговують на увагу, оскільки фактичне отримання заявником судового рішення по даній цивільній справі відбулося майже вісім років потому.

Суд з урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що заявником пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а клопотання про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто персоніфікованим суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи ту обставину, що суд відмовляє в задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, то відповідно не підлягає задоволенню заява про перегляд заочного рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 126, 127,131, 258, 259, 260, 283, 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання адвоката Царьова Михайла Валерійовича, про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 394/192/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Заяву адвоката Царьова Михайла Валерійовича, про перегляд заочного рішення від 15.04.2016 року у цивільній справі № 394/192/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_2 положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію ухвали негайно направити сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 23 квітня 2024 року.

Суддя: