ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3528/24 Справа № 214/3059/22 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Харченко Дмитро Миколайовична заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, ухваленого суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення з ОСОБА_2 на її користь 150 000,00 грн. отриманих за недійсним правочином.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 лютого 2022 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір №24/2022 за умовами якого вона передала відповідачу вклад (депозит) в сумі 150 000,00 грн. на строк до 10 березня 2023 року. Крім того, просила вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідно до п.4 Договору, відповідач зобов`язується сплачувати їй винагороду у вигляді процентів від отриманої суми в розмірі 12.05 процентів річних . Сплата процентів здійснюється кожного місяця з 12 по 14 протягом дії Договору.

На виконання п.3 Договору відповідач видала їй розписку про отримання грошових коштів в сумі 150 000,00 грн.

В той час, відповідно до ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Згідно до п.1 ч.3 ст.47 цього ж Закону, банк юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Таким чином, право приймати від фізичних та юридичних осіб вклади (депозити) або надавати інші фінансові послуги, пов`язані з залученням фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення мають право лише банки або інші фінансові установи, діяльність яких регулюється спеціальним законом, які мають статус юридичної особи та отримали ліцензію на здійснення фінансових операцій.

В зв`язку з вищевикладеним просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено. Судові витрати віднесені за рахунок позивача.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням через свого представника адвоката Харченка Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

При цьому, представник позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст спірного договору містить ознаки та обов`язкові умови притаманні договору позики, а не є депозитним договором.

Зазначає, що зі змісту укладеного між сторонами договору, позивач та відповідач поіменовані в ньому, як Сторона 1 та Сторона-2, але аж ні як Позичальник та Позикодавець. Окрім того в тексті договору, так само і в тексті розписки немає жодного слова про те, що відповідач отримує від позивача грошові кошти у борг на певний строк з обов`язком повернути отримані грошові кошти.

Представник позивача вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що істотною умовою будь-якого договору позики є строк повернення грошових коштів, отриманих у борг. В той час у п.14 укладеного між сторонами договору, строк дії договору продовжується ще на один рік без необхідності укладення сторонами додаткової угоди, якщо будь-яка із сторін не повідомить у письмовій формі про розірвання договору не пізніше ніж за 60 днів до завершення строку дії договору. Вказує, що вищезазначене положення спірного договору більш притаманне саме договорам банківського вкладу (депозиту) ніж договорам позики, які укладаються на обмежений термін. Зазначає, що позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 грн. без зазначення конкретного строку їх повернення. Умовами спірного договору передбачено сплата позивачу винагороди у вигляді процентів від отриманої грошової суми. У п.9 договору визначено зобов`язання відповідача сплатити позивачу грошові кошти, що підлягають сплаті за цим договором та проценти за користування грошовими коштами до 10 березня 2023 року.

Представник позивача звертає увагу на те, що в період часу з 15 березня 2021 року по 14 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 за п`яти Договорами (від 15.03.2021; 13.05.2021; 04.01.2022; 04.01.2022; 14.01.2022) внесла на депозитний рахунок кредитної спілки «Бебко-Фінанс» грошові кошти в сумі 174 000 грн.

Вказує, що засновником КС «БЕБКО-Фінанс» є ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є його донькою. Зазначає, що 10 лютого 2022 року, позивач, маючи намір зробити черговий вклад і внести кошти на депозит прибула за адресою КС «БЕБКО-Фінанс», але через відсутність керівника на місці, кошти позивача прийняла його дочка ОСОБА_2 , оформивши договір вкладу (депозиту) від власного імені.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору №24/2022 року від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150 000,00 грн.

Згідно п.2.3 Договору грошові кошти передаються ОСОБА_1 ОСОБА_2 безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною ОСОБА_2 в момент передачі грошових коштів.

Крім того, в Договорі сторони погодили строк сплати чергового платежу, строк дії договору та штрафні санкції за неналежне виконання грошового зобов`язання. ( а.с. 4,5).

Відповідно до розписки до договору №24/2022 ОСОБА_2 одержала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн. ( а.с. 6).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що за своєю правовою природою, спірний договір відповідає договорам позики, укладеним, з метою надання в користування грошових коштів зі сплатою процентів, тому не може бути віднесений до депозитних договорів, а відтак, не потребує додержання вимог ч.2, ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та не повинен відповідати вимогам ст.1058 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Нормами статті 1047 ЦК України визначено , що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до змісту статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, з укладеного між позивачем та відповідачем Договору №24/2022; №72/2022 від 10 лютого 20222 року встановлено, що його укладено між ОСОБА_1 (іменується Сторона 1), з однієї сторони та ОСОБА_5 , (іменується Сторона-2), з іншої сторони (в подальшому разом іменуються сторони, а кожна окремо Сторона).

У п.1 Договору визначено, що в порядку та умовах, визначених цим Договором, Сторона 1 зобов`язується передати Стороні 2 грошові кошти в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч гривень), а Сторона -2 прийняти їх.

Пунктом 2 Договору встановлено, що кошти передаються Стороною 1, Стороні-2 безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою.

Умовами п.4 Договору визначено, що Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 винагороду у вигляді процентів від отриманої грошової суми в розмірі 12,5 процентів річних. Сплата процентів здійснюється кожного місяця з «12» по «14» протягом дії Договору.

Пунктом 7 Договору обумовлено, що Сторона 2 має право в будь який час в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору та повернути отримані від Сторони-1 грошові кошти.

Згідно п.9 Договору, грошові кошти, що підлягають сплаті Стороною-2 Стороні 1, Сторона 2 зобов`язується сплатити до закінчення строку дії цього Договору, а саме 10 березня 2023 року. Після сплати грошових коштів Сторона - 2 на користь Сторони 1, Сторона 1 зобов`язується повернути Стороні-2 розписку, визначену у п.3 цього Договору.

Відповідно до пункту 14 Договору, строк дії договору автоматично продовжується ще на один поточний рік без необхідності укладення сторонами додаткової угоди, якщо будь-яка із сторін не повідомить у письмовій формі про розірвання Договору не пізніше ніж за 60 днів до завершення строку дії Договору.

Згідно положень статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частина 3 ст.1060 ЦК України).

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частина 4 ст.1060 ЦК України).

Згідно норм ч.1 ст.1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Колегія суддів, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права та умови укладеного між сторонами договору погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_6 про те, що визначені у спірному договорі положення більш притаманні саме договорам банківського вкладу (депозиту) ніж договорам позики, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 150 000 грн. без визначення конкретного строку їх повернення (п.1 Договору), відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу винагороду у вигляді процентів від отриманої грошової суми в розмірі 12,5 процентів (п.4), сторонами також обумовлено продовження строку дії договору без необхідності укладення сторонами додаткової угоди (п.14).

Відповідно до ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Згідно п.1 ч.3 ст.47 цього ж Закону, банк юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Таким чином, право приймати від фізичних та юридичних осіб вклади ( депозити) або надавати інші фінансові послуги, пов`язані з залученням фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення мають право лише банки або інші фінансові установи, діяльність яких регулюється спеціальним законом, які мають статус юридичної особи та отримати ліцензію на здійснення фінансових операцій.

Спірний договір, який по суті є договором банківського вкладу (депозиту) укладено між фізичними особами, позивачем з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2 , з іншої сторони, отже, оскільки відповідач не є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, зокрема приймати від фізичних та юридичних осіб вклади (депозити), тобто не є суб`єктом наділеним повноваженнями проведення фінансових операцій, укладений між сторонами Договір №24/2022; №72/2022 від 10 лютого 2022 року не можна вважати правомірним, тому він підлягає визнанню недійсним, а отримані за Договором грошові кошти в сумі 150 000 грн. повинні бути повернуті позивачу ОСОБА_1 .

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час судового розгляду справи місцевий суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильному застосуванню норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 492,40 грн. (а.с.21-22). За подачу апеляційної інстанції сплачено 2 990,88 (а.с.80), що разом складає 5 483,30 грн. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справив судах першої і апеляційної інстанції в загальному розмірі 5 483,30 грн.

Окрім того, у позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер від 21.06.2022 на надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Харченком Д.М. (а.с.3), Договір про надання правової допомоги від 21.06.2022, де у п.4.2 оговорено, що у разі позитивного результату по справі клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 5000 грн. (а.с.7) та Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в суді першої інстанції, де визначена сума витрат, пов`язаних з розглядом справи 5000 грн.(а.с.8)

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Згідно із статтею 133 УПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Колегія суддів, беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Харченко Дмитро Миколайович задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати недійсним договір №24/2022, укладений 10 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 150 000 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень), отриманих за недійсним правочином, 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень) витрат на правничу допомогу та 5 483,30 грн. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні 30 копійок) судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: