ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3389/24 Справа № 174/923/23 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Точилін Микита Валерійович, на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року у справі № 174/923/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини (суддя першої інстанції Борцова А.А.), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року по справі № 174/353/20, яке набрало законної сили 11 серпня 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.

У зв`язку з тим, що після припинення подружніх відносин між позивачем та відповідачкою спільні діти залишились проживати разом із відповідачкою, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року по справі № 174/353/20, яке набрало законної сили 11 серпня 2020 року, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2/5 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 02 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що станом на сьогодні, обставини, які стали підставою для стягнення з позивача аліментів на утримання дітей та визначення їх розміру, змінились. Зокрема, з травня 2022 року молодша донька ОСОБА_7 проживає разом із ним та перебуває на утриманні позивача, однак з травня 2022 року продовжуються утримуватись аліменти за судовим рішенням із заробітної плати позивача на доньку ОСОБА_8 на користь відповідачки, з якою донька вже не проживає разом. За період з березня 2023 року по серпень 2023 року із заробітної плати позивача було утримано аліментів на загальну суму 32930,02 грн., при цьому відповідачка, як стверджує позивач, добровільно кошти на утримання доньки ОСОБА_9 позивачеві не надає, що стало підставою для звернення позивача до служби у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області із заявою від 08 вересня 2023 року про здійснення контролю за цільовим використанням відповідачкою сплачених аліментів.

Враховуючи факт проживання доньки ОСОБА_5 разом із позивачем та перебування її на його утриманні, позивач вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 та є наявні підстави для стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 з відповідачки і зміни розміру аліментів на утриманні старшої доньки ОСОБА_4 .

Разом з цим позивач зауважив, що він наразі перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 та в цьому шлюбі вони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його дружина ще має від іншого шлюбу малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також перебувають на його утриманні, що є додатковою обставиною для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач просив суд:

- припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року по справі № 174/353/20 - з дня пред`явлення позову;

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року по справі №174/353/20 з 2/5 частин щомісячного доходу ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

Судові витрати покласти на відповідачку.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини - зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 174/1161/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи - Служба у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування.

Не погодившись із ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Точилін Микита Валерійович, 02 лютого 2024 року в системі «Електронний суд» подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, та зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, де зазначено, що суд не може посилатись на об`єктивність неможливості розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Також судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15, від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднання палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19, та у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі № 4821/3/23.

Судом першої інстанції взагалі не викладено обґрунтування, в чому ж полягає об`єктивна неможливість розгляду справи № 174/932/23 про припинення стягнення аліментів до вирішення справи № 174/1161/23 про визначення місця проживання дитини, а твердження суду, що рішення суду у справі № 174/1161/23 може вплинути на рішення суду у даній справі не є тотожним поняттю об`єктивної неможливості. Крім цього, на думку ОСОБА_1 , є неправильною та такою, що порушує його права, позиція, що рішення про визначення місця проживання дитини в майбутньому може вплинути на обставини, які існували в минулому та існують на сьогоднішній день і є підставою для припинення стягнення аліментів.

Крім того позивач відзначає, що відповідачка до моменту пред`явлення цього позову позивачем, не зверталась ані до органу опіки та піклування, ані до суду з порушеним питанням про визначення місця проживання дитини, що на думку позивача її влаштовувало у безпідставному отриманні аліментів та витраті їх не за цільовим призначенням.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року цивільну справу було витребувано із суду першої інстанції.

27 лютого 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали разом із копію апеляційної скарги з додатками направлено сторонам засобами поштового зв`язку 29 лютого 2024 року (а.с.107,108).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до апеляційного розгляду в загальному позовному провадженні на 17 квітня 2024 року о 15 год. 40 хв. в приміщенні Дніпровського апеляційного суду.

Копію ухвали направлено сторонам у справі засобами поштового зв`язку 19 березня 2024 року (а.с.110).

Відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, та відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавала.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Точилін М.В. не з`явилися, надали до Дніпровського апеляційного суду заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 112).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом повідомлення в Єдиному Контакт-центрі судової влади України (а.с. 111).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Точилін Микита Валерійович, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

17.01.2024 року до суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній справі, мотивоване тим, що на розгляді у суді також перебуває цивільна справа № 174/1161/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи - Служба у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування. Вважає, що у разі задоволення її позову до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за її місцем проживання, позовні вимоги ОСОБА_1 до неї в даній справі не будуть підлягати задоволенню.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на те, що рішення суду по вказаній вище справі може вплинути на рішення суду у даній справі, тому провадження слід зупинити до вирішення цивільної справи № 174/1161/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, треті особи - Служба у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування до набрання законної сили рішенням у зазначеній справі.

Проте, Дніпровський апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказане вище співпадає з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19, провадження № 61-5752сво21.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду справи № 174/923/23 і підстав для зупинення провадження у вказаній справі немає.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Точилін Микита Валерійович, задовольнити.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складений 18 квітня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна