Справа № 283/370/24
Провадження №2/283/310/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в місті Малині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2024 до Малинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку.

Позивачка вимоги позовної заяви обґрунтувала тим, що 11 серпня 1990 року Малинським відділом ЗАГС Житомирської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Від даного шлюбу мають двоє дітей, які на даний час вже повнолітні. 12 листопада 2009 року відділом РАЦС Малинського районного управління юстиції Житомирської області шлюб між ними розірвано.За час перебування у шлюбі сторонами за спільні грошові кошти та спільною працею у 2007 році було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради від 15.04.1993 року за №80 було надано ОСОБА_2 земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 площею 990 м.кв. Відповідно до рішення виконавчого комітету Малинської міської ради від 10.06.1993 року №141 було надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво одноквартирного двоповерхового жилого будинку та господарських приміщень по АДРЕСА_1 . 17.03.1994 року представником районного технічного бюро було здійснено відвід земельної ділянки за вказаною адресою, де згодом розпочато будівництво. Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради від 28.11.2007 року за № 389 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, на підставі якого на ім`я відповідача 11.02.2008 року було видане Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно. З приводу того, що вище вказане майно є спільною сумісною власністю, спорів з відповідачем не виникало. Після розірвання шлюбу 18.09.2010 року відповідач знявся з реєстрації місця проживання у вказаному будинку та зареєструвався у АДРЕСА_2 років в зазначеному будинку зареєстрована та проживає позивачка з дітьми. Позивачка сама утримує весь будинок, зробила ремонт цокольного поверху, несе інші витрати, пов`язані з користуванням будинком. Однак останнім часом діти почали заявляти, що вона не має ніяких прав на цей будинок, так як власником згідно правовстановлюючих документів є лише відповідач, позивач зрозуміла, що відповідач має намір відчужити вказаний будинок, що призведе до порушення її прав. У січні 2024 року позивачка зателефонувала до відповідача та запропонувала йому звернутися до нотаріуса, щоб документально оформити її право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. ОСОБА_2 спочатку погодився, однак через кілька днів заявив, що не стане цього робити. Тобто, на даний час це право відповідачем не визнається, він вважає себе одноосібно власником зазначеного майна. Тому позивачка змушена звернутися з даною позовною заявою до суду за захистом своїх інтересів та прав.

Ухвалою суду від 06.02.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивачка в заяві від 07.03.2024 заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в заяві від 07.03.2024 позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення, просив проводити розгляд справи без його участі.

Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача, третьої особи,без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ст. 206 ЦПК України - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 1990 року Малинським відділом ЗАГС Житомирської області, актовий запис № 140 (а.с.6).

Згідно витягу з Рішення виконавчого комітету Малинської міської ради від 15.04.1993 № 80 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до витягу з Рішення виконавчого комітету Малинської міської ради від 10.06.1993 № 141 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво жилих будинків на виділених земельних ділянках по АДРЕСА_1 (а.с.8).

03.10.2007 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , власник будинку ОСОБА_2 (а.с.12-18).

Згідно зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Малинської міської ради № 2068 від 11.02.2008 житловий будинок в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності 1/1 ОСОБА_2 (а.с.19).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17868577 від 25.02.2008 право власності на житлове приміщення в АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.20).

Шлюб між сторонами розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 12.11.2009).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З аналізу вказаних вище норм матеріального закону вбачається, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів і час його придбання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 набуто під час перебування в зареєстрованому шлюбі, не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, то вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, ні шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватись шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначаються статтею 71 СК України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При цьому дана стаття акцентує увагу лише на поділі речей у натурі. Особливостей розподілу майнових прав та обов`язків СК України не передбачає.

При здійсненні права власності співвласниками відносно спільного майна враховується правова природа такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка в праві власності на спільне майно, яка є абстрактним виразом співвідношення в обсягах прав співвласників спільної власності. Тобто їм належить не частка в спільному майні, а частка в праві власності на це майно.

Поняття ж реальної частки використовується при розподілі спільного майна у натурі у випадку припинення його спільного правового режиму.

Спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності шляхом виділення в натурі частки майна.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник, у даному випадку спірний житловий будинок зареєстровано лише на ім`я відповідача, а право власності позивача не підтверджене документально, то на підставі норми ст. 392 ЦК України позивач може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку у майні.

За таких обставин позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним в зв`язку з задоволенням позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 3,10,11, 60, 209,212-215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 .

Суддя: О. М. Саланда