справа № 489/2790/24
провадження №2/489/1362/24
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

18 квітня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

встановив:

У квітні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Щукіну Н.О., звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності, шляхом передачі ключів від квартири.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до положень частини першої статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це - позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 №911/2390/18 зазначено, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та у користуванні і розпорядженні якою йому перешкоджає відповідач, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальним поділом міста Миколаєва належить до Центрального району.

Предметом позову в даній справі є порушення прав володіння і користування квартирою. Факт перешкоджання відповідачем вільно володіти, користуватись та розпоряджатись свої нерухомим майном спонукало позивача до звернення до суду з вимогами про усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном. Від так вчинення дій, спрямованих на відновлення прав ОСОБА_1 як власника нерухомого майна, пов`язане з місцем знаходження такого нерухомого майна.

Згідно пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За такого, оскільки між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, яке знаходиться на території Центрального району міста Миколаєва, а також враховуючи, що згідно з частини першої статті 378 ЦПК України порушення правил виключної підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, приходжу до висновку, що справу слід передати на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Керуючись статтями 30, 31 ЦПК України,

ухвалив:

Передати матеріали цивільної справи №489/2790/24 (провадження №2/489/1362/24) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 18.04.2024.

Суддя І.В. Коваленко