КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/9726/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7834/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець Кудряшов Дмитро В`ячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила: визнати виконавчий напис № 5747 вчинений приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. 25 січня 2021 року таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 2-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 5747, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», в розмірі 13 140,46 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 4 140,50 грн., прострочена заборгованість по пені за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 4 500,10 грн., а також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» в розмірі 1000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 14 140,46 грн.

Вказувала, що 24 лютого 2020 року приватний виконавець Кудряшов Д.В. відкрив виконавче провадження за виконавчим написом № 5747 від 25 січня 2021 року вчиненим приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена за місцем роботи, де позивачу стало відомо про існування відкритого виконавчого провадження та виконавчого напису нотаріуса.

Вважала, що виконавчий напис № 5747 від 25 січня 2021 року вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріус не отримував від стягувача та від боржника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, зазначений у написі є безспірними. При цьому, графік платежів та умови виникнення заборгованості виконані відповідачем є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум, слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Вказувала, що незгодна з розмірами відсотків та пенею за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року розрахованими відповідачем.

Крім того, на думку позивача, приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 25 січня 2021 року не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі вже нечинні і повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису згідно норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір №AG1200471 від 10 травня 2019 року не являється. Даний кредитний договір не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем (а.с. 2-4).

28 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив від генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» ОСОБА_2 , у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що виконавчий напис вчинено згідно положень ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Посилаючись на висновок Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 вказував, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (а.с. 39-43).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., Приватний виконавець Кудряшов Д.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено (а.с. 100-105).

Не погодившись з рішенням районного суду, 10 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 107-110).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно виклала обставини, наведені в позові, зокрема, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від стягувача та від боржника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у написі є безспірними. При цьому, графік платежів та умови виникнення заборгованості виконані відповідачем є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум, слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Вказувала, що незгодна з розмірами відсотків та пенею за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року розрахованими відповідачем.

Крім того, приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 25 січня 2021 року не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі вже нечинні і повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису згідно норм Закону України «Про нотаріат». Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір №AG1200471 від 10 травня 2019 року не являється. Даний кредитний договір не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Вважає, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересам позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (а.с. 107-110).

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Представник ОСОБА_1 - адвокат Іванов О.А. подав письмову заяву в якій підтримав скаргу і просив її задовольнити, розгляд справи провести за відсутності позивачки та її представника. Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» був сповіщений врученням поштового повідомлення 27 лютого 2024 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення та 05 квітня 2024 року повідомленням на електронну адресу із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Поштові повідомлення третіх осіб: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., Приватного виконавця Кудряшова Д.В. повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, третя особа Приватний виконавець Кудряшов Д.В. був сповіщений на зазначену ним адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення, тобто встановленим порядком (а.с. 125-146).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з підстав недоведеності та необґрунтованості позову, оскільки позивачем не надано до суду ні копії спірного виконавчого напису, ні копії договору, на підставі якого стягнуто заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, ні інших доказів в обґрунтування позовних вимог. Клопотання про витребування доказів позивачем заявлено не було.Відтак, суд позбавлений можливості проаналізувати договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріусом, та надати правову оцінку обставинам справи на предмет дотримання нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Апеляційний суд не погодився із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в березні 2021 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

До позовної заяви позивачка долучила копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, прийнятої приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. за виконавчим написом № 5747, виданим 25 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», правонаступником усі прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 22-08/19 та додаткової угоди № 3 від 30 вересня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 13 140,46 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 4 140,45 грн., прострочена заборгованість по пені за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 4 500, 10 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «По нотаріат» стягнуто плати в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума , що підлягає стягненню - 14 140,46 грн. Боржник: ОСОБА_1 Стягувач: ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 9-10).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного провадження (а.с. 28 - 29).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Поряд з цим, суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у справі документів і доказів в рамках виконавчого провадження, за змістом яких вбачається видача приватним виконавцем нотаріусом Київського МНО Баршацьким І.В. виконавчого напису № 5747 від 25 січня 2021 року, на виконання договору кредитної лінії № AG1200471 від 10 травня 2019 року, не перевірив доводів позивачки, розглянувши справу в спрощеному провадженні, не врахував, що позивачкою заявлена вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому, саме стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» подавав приватному нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, посилання на відсутність яких районним судом помилково визнано підставою для відмови в позові.

До суду апеляційної інстанції позивач надала копію виконавчого напису № 5747, копію договору кредитної лінії № AG1200471 від 10 травня 2019 року, копію паспорту споживчого кредиту, копію загальних умов договору кредитної лінії(а.с. 111-115).

З огляду на вищевикладене та положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав поважними причини неподання таких доказів до районного суду та з метою перевірки доводів сторін по справі, взяв їх до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 5747 про стягнення з боржника ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», правонаступником усі прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 22-08/19 та додаткової угоди № 3 від 30 вересня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 13 140,46 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 4 140,45 грн., прострочена заборгованість по пені за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 4 500, 10 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «По нотаріат» стягнуто плати в розмірі 1 000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 14 140,46 грн. Боржник: ОСОБА_1 Стягувач: ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 9-10).

Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір AG1200471 від 10 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», правонаступником усі прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 22-08/19 та додаткової угоди № 3 від 30 вересня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», за яким сума кредиту - 4 500 грн., потенційний ліміт кредитної лінії - 20 000 грн. процентна ставка - 504 % річних, датою повного погашення кредиту є 09 червня 2019 року (а.с. 111-115).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 24 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 5747, виданого 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами)), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі

№ 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» у Переліку № 1172 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором вчинений нотаріусом 25 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 стягувачу необхідно було подати оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір AG1200471 від 10 травня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро»,, який нотаріально не посвідчений (а.с. 111-115).

Тобто, всупереч пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року № 1172 нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Також у матеріалах справи відсутні документи, які були надані нотаріусу, що підтверджують безспірність заборгованості боржника ОСОБА_1 , у т.ч. в частині простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 4 140,45 грн., простроченої заборгованості по пені за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 4 500, 10 грн. та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому. суд апеляційної інстанції зауважив, що за змістом оскаржуваного позивачкою виконавчого напису нотаріуса, стягнення заборгованості визначено за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року, в той час як датою остаточного повергнення кредиту за договором була визначена дата - 09 червня 2019 року. Отже відсутні підстави для визнання визначених виконавчим написом нотаріуса від 25 січня 2021 року розміру та періоду нарахованої кредитної заборгованості безспірними.

Отже, стороною відповідача не надано до суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчий напис у встановленому законом порядку, а визначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною.

Відповідні правові висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 462/6440/20 (провадження № 61-9598св23), від 11 березня 2024 року у справі № 756/7706/22 (провадження № 61-11079св23).

Заперечення відповідача суд апеляційної інстанції визнав помилковими, оскільки за відсутності факту подання для вчинення виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. (а.с. 39-43).

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 заявила про стягнення судових витрат з відповідача та навела орієнтовний перелік витрат, що складаються з суми судового збору 1362 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 1, 5, 11-16, 24).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 28-29).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано Договір про надання адвокатом Івановим О.А. правової допомоги від 09 березня 2021 року разом із Додатком 1 до Договору, за договором передбачена фіксована сума гонорару - 5 000,00 грн., попередній розрахунок послуг правничої допомоги із детальним описом робіт (наданих послуг) від 09 березня 2021 року, акт виконаних робіт від 09 березня 2021 року, довідка про сплату юридичних послуг адвоката на суму 5 000,00 грн., копія Свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 11-16).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

До суду першої інстанції директором ТОВ «Вердикт-Капітал» ОСОБА_2 було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач заперечував обґрунтованість та співмірність витрат позивачки на правничу допомогу (а.с.53-63).

Поряд з цим, включені до Акту наданої правничої допомоги надання усної консультації, аналіз судової практики і розроблення правової позиції та, окремо, складання позовної заяви, містять повторюваність виконаних робіт (наданих послуг) правничої допомоги. Крім того, включені до Акту правничої допомоги витрати на виїзд до пошти з метою направлення позовної заяви не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу (а.с. 13).

З урахуванням наведеного. виходячи із засад розумності і справедливості. співмірності складеності справи із обсягом наданих послуг, врахувавши заяву відповідача про необґрунтованість витрат на правничу допомогу відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті заявленого позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець Кудряшов Дмитро В`ячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5747 вчинений 25 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором AG1200471 від 10 травня 2019 року в розмірі 13 140,46 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 4 140,50 грн., прострочена заборгованість по пені за період з 10 червня 2019 року по 01 березня 2020 року в розмірі 4 500,10 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» в розмірі 1000,00 грн. Загальна сума стягнення 14 140,46 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 36799749) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) - 1 362 грн. судового збору та - 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 квітня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова