КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/1089/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3789/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Рудюк О.Д., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Прудка О.В. звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за кредитним договором №002-2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року станом на 30 березня 2009 року в сумі 412 176,71 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок разом з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0724 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:084:0012 шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (т. 1 а.с. 1-10).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-2914/756-0261, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 370 000,00 швейцарських франків строком до 10 жовтня 2037 року зі сплатою 10,45% річних за користування кредитом. Також, 11 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надала в іпотеку ВАТ «Банк Універсальний» житловий будинок разом з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0724 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :21:084:0012.

Зазначав, що позивач виконав всі свої зобов`язання у повному обсязі. Проте, позичальник прострочила виконання зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 2 778 007,14 грн. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-1236/09 від 16 червня 2009 року.

Крім того, в 2011 році позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на житловий будинок, разом з надвірними будівлями і спорудами та на земельну ділянку. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області 21 травня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, визнано за ПАТ «Універсал Банк» право власності на житловий будинок, разом з надвірними будівлями та спорудами. Разом з тим, постановою Верховного суду від 16 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Звертав увагу, що рішення Верховного суду від 16 травня 2018 року зумовлено тим, що за час розгляду позову банку (з 2012 року до 2018 року включно) суттєво змінилась судова практика, оскільки відповідно до нової правової позиції неможливим стало звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в судовому порядку. Крім того, в постанові Верховного суду від 16 травня 2018 року зазначено, що позивач не позбавлений відповідно до ст.ст. 38,39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього (т. 1 а.с. 1-10).

25 лютого 2021 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому зазначала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вказувала, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником земельної ділянки загальною площею 0,0724 га, кадастровий номер :21:084:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Тобто, відповідач не є власником житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом розгляду даної справі. При цьому, зазначала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не являються іпотекодавцями за договором іпотеки від 11 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк». Враховуючи викладене, відповідач просила відмовити в задоволенні позову(т. 2 а.с. 6-8).

23 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ «Універсал Банк» - Куришко К.К., в якій посилався на те, що на підставі договорів купівлі-продажу від 11 жовтня 2007 року, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання придбала житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідач з метою уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором не здійснила державну реєстрацію нерухомого майна у встановленому законом порядку, але це жодним чином не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, а тому вважав, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі (т. 2 а.с. 27-30).

УхвалоюВишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року замінено позивача АТ «Універсал Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (т. 2 а.с. 96-97).

15 травня 2023 року від представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Рабчун Р.О. надійшли пояснення в яких зазначено, що третя особа не є учасником кредитних правовідносин, проте не заперечувала права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зауважила, що земельна ділянка, яка перебуває в іпотеції не має кадастрового номеру, зокрема кадастрові номер земельної ділянки відповідачки та третьої особи мають однакові кадастрові номери, проте земельна ділянка третьої особи з тим же кадастровим номером :21:084:0012 має інші: адресу, площу та цільове призначення. За повідомленням МЮ України кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_2 присвоєний правильно і заміни не потребує, проте зміни має внести власник іншої ділянки ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 23-40).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року позов задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №002-2914/756-0261 від 11 листопада 2007 року станом на 30 березня 2009 року в сумі 412 176,71 швейцарських франків звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок разом з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0724 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 210840012 шляхом проведення прилюдних торгав, за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (т. 3 а.с. 91-98).

Не погодившись з рішенням районного суду, 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 направила до суду апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. 3 а.с. 101-113).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Вказувала, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно реєстру прав вимоги згідно додатку № 1 до договору факторингу № 30/04/21/ФК від 30 квітня 2021 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 002-2914/756-0261 від 11 липня 2007 року. Одночасно, суд зазначив, що згідно реєстру прав вимоги згідно додатку № 1 до договору факторингу № 30/04/21/ФК від 30 квітня 2021 року відсутні відомості стосовно переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002-2914/756-0261 від 11 липня 2007 року. Також в рішенні зазначено, що 01 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «ТРАСТ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01/10/21/ФК1 згідно якого, у порядку та на умовах визначених вказаним договором, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених вказаними договором. Враховуючи викладене, апелянт вважала, що наявні обґрунтовані сумніви у правильності висновків суду першої інстанції стосовно наявності обставини правонаступництва між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стосовно права вимоги за кредитним договором № 002-2914/756-0261 від 11 липня 2007 року, а відповідно і належності ТОВ «ФК «ТРАСТ-ФІНАНС» до категорії належних позивачів у даній цивільній справі.

Посилалась на те, що норми законодавства прямо вказують на неможливість звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки у порядку ст.ст. 37-38 Закону України «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів, за умови не набуття іпотекодавцем права власності на відповідний предмет іпотеки. При цьому, матеріалами справи жодним чином не підтверджується обставина набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :21:084:0012 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначала, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2023 року у справі № 367/2447/22 не підтверджує факт набуття ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку.

Крім того, зазначала, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався на підставі відповідних указів Президента України. При цьому, пунктом 5-1 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» встановлено, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст. 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст. 38 (у частині реалізації права і потекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст.ст. 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Апелянт стверджувала, що неодноразово звертала увагу суду першої інстанції щодо наявності прямої законодавчої заборони щодо звернення судом стягнення на вказаний вище предмет іпотеки у порядку ст. 38 закону України «Про іпотеку», однак суд вказані доводи сторони було відхилив без належної на те мотивації, чим було грубо порушив вимоги ст. 263 ЦПК України щодо повноти та всебічності з`ясування обставин спірних правовідносин.

Також посилалась на те, що оскаржуваним рішенням порушено права та законні інтереси ОСОБА_2 , оскільки остання є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :21:084:0012 площею 0,0792 га (т. 3 а.с. 101-113).

04 березня 2024 року до апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ТОВ «ФК «ТРАСТ-ФІНАНС» - Ільяшова Б.М. з проханням відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 3 а.с. 144-152).

04 березня 2024 року від представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Харитончук О.Г. надійшли письмові пояснення в яких третя особа просила змінити рішення суду першої інстанції, виключити з резолютивної частини посилання (відомості) про кадастровий номер земельної ділянки загальною площею 0.0724 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 153-157).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Нечипоренко В.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представники позивача ТОВ «ФК «ТРАСТ-ФІНАНС» - Ільяшов Б.М., адвокат Торхова А.А. заперечували проти скарги і просили її відхилити. Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Харитончук Ю.Г. підтримала надані письмові пояснення по справі, просила виключити з рішення районного суду вказівку на кадастровий номер земельної ділянки, у зв`язку з тим, що такий збігається з кадастровим номером земельної ділянки, належної третій особі.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, апелянт ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Нечипоренко В.В., яка підтвердила факт належного сповіщення ОСОБА_1 в судовому засіданні про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Факт належного сповіщення третьої особи ОСОБА_2 підтвердила її представник - адвокат Харитончук Ю.Г. (т. 3 а.с. 137-143, 164-166).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Наявні у справі докази свідчать про належне повідомлення та обізнаність відповідачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-2914/756-0261 (на придбання майна), відповідно до умов якого, кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 370 000,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 580 849,42 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті (т. 1 а.с. 14-17).

Пунктом 1.2. кредитного договору № 002-2914/756-0261 визначено, строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 жовтня 2037 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначаються умовами цього договору.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору № 002-2914/756-0261, цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,0724 га, та будинку, загальною площею 121,9 кв.м., житловою площею 76,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний»та ОСОБА_1 11 жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позичальник передала в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянка з кадастровим номером :21:084:0012, загальною площею 0,0724 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26-29).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4755050, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4755106 (т. 1 а.с. 30-31, 32-33).

Згідно з п. 4.1. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах передбачених законодавством України: у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором та/або, у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця та/або боржника або визнання його банкрутом (у разі, якщо іпотекодавця та/або боржник є юридичною особою), та/або у разі ліквідації іпотекодавця та/або боржника (у разі, якщо іпотекодавець та/або боржник є юридичною особою) та/або, в інших випадках відповідно до законодавства України.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Зокрема, у пункті 5.1 іпотечного договору зазначено, що сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Рішенням Печерського районного суду міста Києві від 26 травня 2009 року у справі №2-1236/09 позов ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 778 007,14 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1 730,00 грн. (т. 1 а.с. 40-41).

На підставі вказаного рішення 16 червня 2009 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1236/09 (т. 1 а.с. 42-43).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2012 року у справі № 2-148/2012 апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року в частині відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та стягнення судових витрат, скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами задоволено. В порядку звернення стягнення на предмет іпотеки визнано за ПАТ «Універсал Банк» право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 121,90 кв.м., житловою площею 76,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 366 997,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1 654,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 1 а.с. 44-48).

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 2-148/2012 (провадження 61-5014св18) касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (т. 1 а.с. 49-62).

Підставою для відмови в задоволенні касаційної скарги слугувало те, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. При цьому Верховний Суд зазначив, що позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього (т. 1 а.с. 49-62).

30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30/04/21/ ФК2, згідно якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором, Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (т. 2 а.с. 66-70).

Відповідно до п. 2.10. договору факторингу №30/04/21/ФК2, у зв`язку з відступленням прав вимоги, за умовами повного виконання фактором свого обов`язку щодо сплати клієнту суми фінансування згідно з п.3.1. цього договору, клієнт відступає фактору належні йому усі права за заявленими вимогами або встановленими вимогами до позичальника/ іпотекодавця/ заставодавця/ поручителя.

Як вбачається з реєстру прав вимоги згідно додатку № 1 до договору факторингу № 30/04/21/ФК1 від 30 квітня 2021 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002- 2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року (т. 2 а.с. 73-74).

01 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» укладено договір факторингу № 01/10/21/ФК1 згідно якого, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (т. 2 а.с. 75-79).

Відповідно до п. 2.10 договору факторингу №01/10/21/ФК1, у зв`язку з відступленням прав вимоги, за умовами повного виконання фактором свого обов`язку щодо сплати клієнту суми фінансування згідно з п.3.1. цього договору, клієнт відступає фактору належні йому усі права за заявленими вимогами або встановленими вимогами до позичальника/ іпотекодавця/ заставодавця/ поручителя.

Як вбачається з реєстру прав вимоги згідно додатку №1 до договору факторингу №01/10/21/ФК1 від 01 жовтня 2021 року до ТОВ «ФК «Траст Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №002-2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року (т. 2 а.с. 152).

Також, 30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення прав за договорами забезпечення, згідно умов якого у зв`язку з укладенням сторонами договору факторингу № 04/21/1-ФК від 30 квітня 2021 року іпотекодержатель/заставодержатель відступає новому іпотекодержателю/заставодержателю всі права вимоги за договорами іпотеки/застави, перелік яких наведено у реєстрі прав, який є додатком до цього договору. Договори іпотеки/застави були укладені між іпотекодержателями/заставодержателями та іпотекодавцями/заставодавцями в якості забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань за кредитним договором (т. 2 а.с. 172-176).

З реєстру прав додатку до договору про відступлення прав за договорами забезпечення, посвідченого 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 346 до ТОВ «ФК «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором іпотеки від 11 жовтня 2007 року (т. 2 а.с. 181).

Крім того, 30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» було укладено договір про відступлення прав за договорами забезпечення, згідно умов якого у зв`язку з укладенням сторонами договору факторингу № 04/21/1-ФК від 30 квітня 2021 року іпотекодержатель/заставодержатель відступає новому іпотекодержателю/заставодержателю всі права вимоги за договорами іпотеки/застави, перелік яких наведено у реєстрі прав, який є додатком до цього договору. Договори іпотеки/застави були укладені між іпотекодержателями/заставодержателями, первісними іпотекодержателями/заставодержателями та іпотекодавцями/заставодавцями в якості забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань (т. 2 а.с. 152-156).

Передача прав іпотекодержателя підтверджується наданим до суду Реєстром прав, який є додатком до Договору про відступлення прав за договорами забезпечення, посвідченого 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В., зареєстрованого в реєстрі № 346 (т. 2 а.с. 159-162).

Щодо наявності права кредитора на стягнення кредитної заборгованості та визначення її розміру.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За умовами кредитного Договору, укладеного 30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договору факторингу № 30/04/21/ ФК2, реєстру прав вимоги згідно додатку № 1 до договору факторингу № 30/04/21/ФК1 від 30 квітня 2021 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002- 2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року (т. 2 а.с. 66-70, 73-74).

01 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» укладено договір факторингу № 01/10/21/ФК1 згідно якого, та реєстру прав вимоги згідно додатку №1 до договору факторингу №01/10/21/ФК1 від 01 жовтня 2021 року до ТОВ «ФК «Траст Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №002-2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року (т. 2 а.с. 75-79, 152).

В порушення умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, з березня 2009 року припинила погашення кредитної заборгованості. На 30 березня 2009 року розмір заборгованості за кредитним договором становив 412 176.71 швейцарських франків.

Вказані обставини припинення позичальником ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором з березня 2009 року, наявної заборгованості та її розмір станом на 30 березня 2009 року встановлені постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 2-148/2012 (провадження 61-5014св18) (т. 1 а.с. 54).

Позивач в позовні заяві заявив визначену вищевказаним рішенням Верховного Суду суму заборгованості станом на 30 березня 2009 року за кредитним договором - 412 176.71 швейцарських франків з яких: 365 888,88 швейцарських франків - основна сума заборгованості, 45 123,42 швейцарських франків - сума заборгованості за відсотками, 1164,41 швейцарських франків - заборгованість за підвищеними відсотками (т. 1 а.с. 1-10).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2012 року у справі № 2-148/2012 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки визнано за ПАТ «Універсал Банк» право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 121,90 кв.м., житловою площею 76,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 366 997,00 грн., стягнуто судовий збір (т. 1 а.с. 44-48).

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 2-148/2012 (провадження 61-5014св18) рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (т. 1 а.с. 49-62).

Таким чином ПАТ «Універсал Банк» з 21 травня 2012 року звернув стягнення на іпотечне майно і набув право власності на вказане майно до скасування Верховним Судом відповідного рішення 16 травня 2018 року.

Строк виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 сторонами погоджено за п. 1.2 кредитного Договору - 10 жовтня 2037 року (т. 1 а.с. 14).

Із зазначеним позовом Банк звернувся 06 березня 2019 року про що свідчить опис поштового відправлення позовної заяви з додатками (т. 1 а.с. 1-124).

Таким чином строк позовної давності кредитором не пропущений.

Інших доказів погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості до суду не надано і судом таких не встановлено. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що саме відповідачка ОСОБА_1 , як позичальник кредитних коштів і особа, яка мала зобов`язання їх повертати, мала об`єктивну можливість довести проте не довела сплату нею кредитних коштів після 30 березня 2009 року на погашення кредитної заборгованості.

Тому доводи апелянта, що в задоволенні позову слід відмовити, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив.

Наведені позивачем розрахунки заборгованості обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове погашення заборгованості.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції Закону чинній на час звернення позивача із зазначеним позовом і ухвалення районним судом оскаржуваного рішення, передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Суд апеляційної інстанції встановив, що заборгованість за кредитним договором станом на 30 березня 2009 року - 412 176.71 швейцарських франків з яких: 365 888,88 швейцарських франків - основна сума заборгованості, 45 123,42 швейцарських франків - сума заборгованості за відсотками, 1164,41 швейцарських франків - заборгованість за підвищеними відсотками, підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, періоди і суми виникнення заборгованості.

При цьому відповідачка вказаних розрахунків не спростувала.

Встановивши наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, яка одночасно є майновим поручителем - іпотекодавцем, та не виконала вимог кредитора про усунення порушень зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачем права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта щодо не набуття права власності на будинок і земельну ділянку та їх належність іншим особам врахувавши наступне.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 11 жовтня 2007 року отримавши від АТ «Універсал Банк» кредитні кошти з цільовим призначенням - для купівлі житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ,уклала відповідні договори купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки та набула право власності на вказане майно, яке передала в іпотеку Банку за нотаріально посвідченим договором іпотеки.

Так, предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4755050, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4755106 (т. 1 а.с. 30-31, 32-33).

Відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4755106, на праві власності належить земельна ділянказагальною площею 0,0724 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 210840012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32-33).

За витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4755106 від 11 жовтня 2007 року зареєстрована ОСОБА_1 як набувач за вищевказаними нотаріально посвідченими договорами купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0724 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 210840012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 34-35).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження 14-188цс20, пункти 49-50 Постанови), до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Третій особі ОСОБА_2 - на підставі свідоцтва про право на спадщину належить земельна ділянка площею 0.0792 га цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :21:084:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . За Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 008042, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 16 вересня 2004 року отримав за життя на підставі рішення Ясногородської сільської ради від 02 лютого 2003 року № 18 земельну ділянку площею 0.1111 га цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :21:084:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (т. 3 а.с. 12-16, 23-36).

За поясненнями представника третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Харитончук О.Г., зазначений розмір земельної ділянки, що успадкована ОСОБА_2 було змінено (зменшено) до 0.0792 га в 2020 році після розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий номер :21:084:0012 в натурі (т. 3 а.с. 23-36).

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано до суду державного акту на земельну ділянку, право власності на вказану земельну ділянку набуто від ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу.

Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2023 року у справі № 363/2447/22 було встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :21. 084:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_2 на підставі оспорюваного Свідоцтва про право на спадщину ніколи не належала ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_7 , ніколи не передавалась та не перебувала в іпотеці, була правомірно отримана у спадок ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів померлого ОСОБА_6 на земельну ділянку та даних реєстрів, має іншу адресу, іншу площу, інше цільове призначення, яке взагалі не збігається з даними земельної ділянки ОСОБА_8 , окрім кадастрового номеру, порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку судом не встановлено. Вказане рішення не було оскаржено і набрало чинності.

Отже земельні ділянки відповідачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 не є тотожними оскільки кожна з цих земельних ділянок має іншу адресу, площу та цільове призначення.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи апелянта ОСОБА_1 про належність іпотечного майна: будинку ОСОБА_5 , а земельної ділянки третій особі по справі - ОСОБА_2 .

Земельна ділянка із відповідним кадастровим номером належить ОСОБА_1 за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу та іпотеки, які не оспорені та є чинними. Право власності ОСОБА_2 на іншу земельну ділянку підтверджується доказами по справі, які не оспорені і встановленим порядком не спростовані.

До суду не надано об`єктивних доказів вжиття власниками вказаних земельних ділянок заходів спрямованих на усунення помилки в зазначенні одного кадастрового номеру для двох різних об`єктів нерухомості (земельних ділянок), не встановлено таких і судом апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 3 а.с. 168).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що сам по собі факт співпадання кадастрового номеру земельної ділянки належної ОСОБА_1 із кадастровим номером земельної ділянки, належної ОСОБА_2 , за умови що вказані земельні ділянки не співпадають, не накладаються їх межі, мають різні підстави набуття, різні адреси, площі та цільове призначення, не може бути визнано підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (№ 14-11цс18).

За витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4755106 від 11 жовтня 2007 року зареєстрована за ОСОБА_1 як набувачем, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0724 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, має кадастровий номер 210840012 (т. 1 а.с. 35).

З огляду на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив доводи третьої особи ОСОБА_2 з проханням не зазначати кадастровий номер земельної ділянки в судовому рішенні при звернення стягнення на предмет іпотеки (земельну ділянку) належну відповідачці ОСОБА_1 .

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не перешкоджає зацікавленій стороні звертатись (в судовому та/або позасудовому порядку) з вимогами про усунення помилки у зазначенні саме такого кадастрового номеру.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Поряд з цим, позивач про відповідну заяву про виселення у цьому провадженні не заявляв.

Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, на відміну від інших способів звернення стягнення, зокрема, у позасудовому порядку, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя.

Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15 (провадження №14-49цс19), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (провадження №14-397цс19).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який вводив тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження, проте такий втратив чинність із 23 вересня 2021 року згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ та був не чинним на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення від 31 жовтня 2023 року, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо зупинення виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції врахував, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан.

Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення районним судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та його перегляду в апеляційному порядку воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Районним судом не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

Тому, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні із викладенням його резолютивної частини в новій редакції.

Інших доводів або порушень районним судом нормпроцесуального права, які могли б бути визнані обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року - змінити, виклавши абзац другий і третій його резолютивної частини в наступній редакції

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 11 жовтня 2007 року, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , (предмет іпотеки за Договором іпотеки складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок позначений на плані літ. А, навіс - літ. Б, навіс - літ. В, альтанка - літ Г, убиральня - літ. Д, тротуар - І, яма вигрібна - ІІ, огорожа - 1-5, загальна площа житлового будинку становить 121.90 кв.м., жила площа - 76,40 кв.м.), що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 )та земельну ділянку з кадастровим номером :21:084:0012, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,0724 (нуль цілих сімсот двадцять чотири десятитисячних) га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 )у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 )перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (код ЄДРПОУ - 40514657) за кредитним договором № № 002-2914/756-0261 від 11 жовтня 2007 року станом на 30 березня 2009 року у сумі - 412 176,71 швейцарських франків, з яких: 365 888,88 швейцарських франків - основна сума заборгованості, 45 123,42 швейцарських франків - сума заборгованості за відсотками, 1164,41 швейцарських франків - заборгованість за підвищеними відсотками, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання цього рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

У зв`язку з цим, абзаци третій - сьомий резолютивної частини рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року, вважати відповідно абзацами четвертим - восьмим.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 квітня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова