Справа № 175/7054/23
Провадження № 2/175/1852/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Басенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми.

Ухвалою від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 березня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що 05.02.2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинула ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 . Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 року водія транспортного засобу ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України та стягнуто з водія ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., стягнуто на користь ОСОБА_1 яка дії в інтересах ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. та матеріальну шкоду у зв`язку із втратою годувальника у загальній сумі 270 692,00 грн.

У зв`язку із тим, що Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 року вирішено питання щодо відшкодування виплати пов`язаної з втратою годувальника, даний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у відзиві зазначив про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з доводів викладених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинула донька позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.09.2020 р.

У доньки позивачки ОСОБА_1 залишився малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.07.2013 р.

Відповідно до наказу № 02-ТВ від 13.01.2023 року Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано до бабусі ОСОБА_1 .

Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , звертався до страховика - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» щодо страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, заява від 04.02.2021 року.

Страховиком, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» було повідомлено ОСОБА_5 про відмову у страховому відшкодуванні, зв`язку із набранням чинності вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 відповідно до якого врегульовано питання по відшкодуванню виплати пов`язаної з втратою годувальника.

Із матеріалів справи вбачається, що в рамках кримінального провадження постановлено вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 року, яким водія транспортного засобу ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_3 ДП ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та розглянуто вимоги цивільного позову, яким стягнуто з водія ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., також, стягнуто на користь ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. та матеріальну шкоду у зв`язку з втратою годувальника у загальній сумі 270 692,00 грн.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом абзацу 1 частини першої та частини другої ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

На час смерті ОСОБА_3 мала на утриманні малолітню дитину, а тому, позивачка ОСОБА_1 яка є опікуном малолітньої дитини, претендує на страхове відшкодування в інтересах дитини, пов`язане з втратою годувальника.

Відповідно до п. 27.2. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.5. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Підставами звернення позивачки із даною позовною заявою до відповідача було відшкодування шкоди згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, в матеріалах справи міститься вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 року, яким водія транспортного засобу ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, до того ж у рамках кримінального провадження розглянуто вимоги цивільного позову, яким стягнуто з водія ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., також, стягнуто на користь ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. та матеріальну шкоду у зв`язку з втратою годувальника у загальній сумі 270 692,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З огляду на те, що вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2022 року у частині вирішення цивільного позову у визначені законом строки не скасований, відтак підлягає виконанню, а доводи позивачки не заслуговують на увагу.

За встановлених вище обставин та враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО», як страховка щодо відшкодування пов`язаного з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми 180 000,00 грн., є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданого позову, як необґрунтованого.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 Закону України «Про страхування», ст.ст. 12, 13, 19, 81, 133,141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1187, 1200 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» про стягнення страхового відшкодування, відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.