КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3374/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/528/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту нецільового витрачання аліментів, встановлення порядку сплати аліментів, стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року, ухвалених під головуванням судді Луценка О.М.,-

встановив:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: встановити факт нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2 , які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення суду по справі № 756/12258/19 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку в період з 15 вересня 2019 року по 31 січня 2023 року; встановити для ОСОБА_1 порядок сплати 95% визначених судом по справі № 756/12258/19 на утримання ОСОБА_3 шляхом щомісячного внесення 95% від присудженої загальної суми аліментів на особистий банківський рахунок ОСОБА_2 відкритий у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти в сумі 787 197 грн 30 коп. на особистий рахунок ОСОБА_3 відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 незаконно привласнила грошові кошти своєї дитини ОСОБА_3 та використовує їх не за цільовим призначенням.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У вересні 2023 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

У заяві представник ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 45 560 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року названу заяву задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить: рішення суду від 21 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права; додаткове рішення суду від 20 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн 00 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності належних доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використання аліментів ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із обсягу фактично наданих послуг та з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , 1997 року народження, та ОСОБА_3 , 2007 року народження.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

10 грудня 2020 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 15 вересня 2019 року і до досягнення нею повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року залишено без змін.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, щоза період з вересня 2019 року по січень 2023 року включно позивачем сплачено ОСОБА_2 787 197 грн 30 коп., а також додатково на прохання дочки перерахував на її особистий банківський рахунок грошові кошти в сумі 170 400 грн 00 коп.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 використовує сплачені ним грошові кошти не за цільовим призначенням, інших джерел доходів для існування не мала.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Право на звернення до суду з позовом про встановлення нецільового використання аліментів передбачене положеннями ст. 186 СК України, за змістом якої контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, ОСОБА_1 до суду не надано доказів щодо нецільового витрачання ОСОБА_2 аліментів, які стягуються з позивача.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування в АТ КБ «Приватбанк» інформації про рух коштів по банківським рахункам відповідача.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції подав виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 01 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Із вказаної виписки вбачається, що загальна сума надходжень за зазначений період на картковий рахунок ОСОБА_2 становить 549 873 грн 59 коп., тоді як розмір сплачених позивачем аліментів - 162 567 грн 51 коп.

Зазначена обставина спростовує посилання ОСОБА_1 про те, що відповідач не має власних джерел доходів і живе виключно за рахунок аліментів своєї неповнолітньої дитини.

Крім того, за вказаний період відповідач лише на навчання дитини в приватній школі сплатила 43 600 грн 00 коп., а також додатково сплачувались послуги репетиторів.

Колегія суддів оцінює критично доводи апелянта про те, що звернення доньки до нього за додатковими виплатами підтверджує факт нецільового використання ОСОБА_2 сплачених аліментів, оскільки долучені до позовної заяви скріншоти листування не підтверджують зазначених посилань.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач з моменту одруження (31 серпня 1996 року) та до звернення ОСОБА_1 до суду із позовом ніде не працювала та не мала інших джерел доходів спростовується долученими копіями трудової книжки ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання про витребування доказів в АТ КБ «Приватбанк», колегія суддів відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції вказане клопотання було задоволено.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту нецільового використання аліментів ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_2 просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 45 560 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_2 надано: договір про надання правничої допомоги від 28 серпня 2019 року; додаток № 5 до договору про надання правничої допомоги від 28 серпня 2019 року; акт наданих послуг № 1.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги клопотання представника ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу колегія суддів відхиляє, оскільки додатковим рішенням суду від 20 жовтня 2023 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_2 та зменшено розмір витрат до 20 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 вересня 2023 року та додаткове рішення від 20 жовтня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В.Кулікова

С.Г. Музичко