ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Черкаси

справа № 705/6844/23 провадження № 22-ц/821/727/24 категорія 305020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про неправомірний особовий рахунок НОМЕР_1 .

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» з позовом про неправомірний особовий рахунок НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до договору дарування від 27 травня 1994 року йому та ОСОБА_2 належить частина будинку по АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності за неподільності дарунка. Родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом з деякими елементами автономії.

Так, за взаємною згодою електропостачання йшло по окремим о/р ( АДРЕСА_2 ) з встановленими індивідуальними лічильниками.

ОСОБА_2 в 2017 відмовилась від своєї частки спільного майна і зникла безвісті, а о/р 2-9-005 ВСП «Уманські енергетичні мережі» переоформили на ОСОБА_3 , прийнявши неправдиві відомості і фальшиві документи, всупереч правилам встановленим законодавством о/р вибувшого співвласника переходить співвласнику, що залишається якщо об`єкт перебуває у власності кількох осіб.

Такі неправомірні дії позбавили його прав власності та прав власності його спадкоємців на спільне майно, єдиним власником якого визначено його на сьогодні.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив анулювати о/р НОМЕР_1 неправомірно оформлений на ОСОБА_3 . Судові витрати стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено порушення його прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_3 щодо використання нею особового рахунку для сплати електроенергії в житлі та щодо неправомірності дій ПАТ «Черкасиобленерго» при переоформленні особового рахунку на іншого власника квартири.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року і ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги просив стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи суд неповно з`ясував обставини справи і за відсутності доказів позивача і відповідача, на підставі декларативного підходу і тільки процедурного розгляду справи відмовив у задоволенні вимог, а не залишив позовну заяву без розгляду.

Вважає, що судом порушені норми процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ПАТ «Черкасиобленерго» зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтвоаними та не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Вказано, що прилади обліку електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 встановлено відповідно до вимог Правил улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 липня 2017 року № 476.

Договірні відносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Черкасиобленерго» з 01 січня 2019 року ґрунтуються на Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.

Розподіл електричної енергії до об`єкту частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 здійснюється на підставі договору, укладеного шляхом приєднання ОСОБА_3 до публічного договору про розподіл електричної енергії. Вказаний договір було укладено згідно Правил, на умовах відповідного договору користування електричною енергією для населення № 2-9-005 та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 та присвоєно номер 2-9-005.

На сьогоднішній час відсутні підстави для дострокового припинення договірних відносин з ОСОБА_3 за Договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив анулювати о/р НОМЕР_1 неправомірно оформлений на ОСОБА_3 ..

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в своєму висновку правильно зазначив ту обставину, що саме на позивача ОСОБА_1 покладено обов`язок довести суду обґрунтування підстав, предмету позову, вказати осіб, які порушують його права та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 1994 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2 035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27 травня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. (а.с. 3).

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має шість власників, позивачу належить 1/6 частка у праві власності на вищевказаний будинок.

Облік електричної енергії здійснюється по кожному із співвласників окремо, згідно укладених договорів і згідно бази даних побутових споживачів обліковується по квартирно.

Прилади обліку електричної енергії за вищевказаним будинком встановлено відповідно до вимог Правил улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 липня 2017 року № 476.

Договірні відносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Черкасиобленерго» з 01 січня 2019 року ґрунтуються на Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.

За ОСОБА_3 закріплено присвоєний номер особового рахунку НОМЕР_1 у відповідності до договору користування електричною енергією для населення № 2-9-005 відповідно до постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310.

За позивачем ОСОБА_1 закріплено присвоєний номер особового рахунку НОМЕР_2 .

Суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_3 щодо використання нею особового рахунку для сплати електроенергії у її житлі та щодо неправомірності дій ПАТ «Черкасиобленерго» при переоформленні особового рахунку на іншого власника квартири ОСОБА_1 не надано та судом не встановлено.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вирішуючи спірні правовідносини, районний суд дійшов правильного висновку, що вданому випадку саме позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Оскільки таких доказів він суду не надав та не ставив питання про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його недоведеність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Щодо посилання апеляційної скарги на ту обставину, що рішення суду повинне бути скасоване, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду колегія суддів виходить з наступного.

Як роз`яснено у п. 16 Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України.

Диспозитивність права сторін у справі на стадії апеляційного розгляду визначено ст. 373 ЦПК України, згідно з якою в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Інших підстав на цій стадії чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин, позовну заяву на стадії апеляційного розгляду справи можна було залишити без розгляду лише за заявою позивача у разі становлення апеляційним судом передбачених законом підстав для скасування судового рішення. Оскільки підстав для скасування судового рішення встановлено не було, тому вимога апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду не може бути задоволена.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про неправомірний особовий рахунок НОМЕР_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко