РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2024 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судових засідань Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції, Державного підприємства «Сетам» про стягнення коштів, отриманих за недійсним правочином, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції, Державного підприємства «Сетам» про стягнення коштів, отриманих за недійсним правочином, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2022 року визнано недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «Сетам» 24 грудня 2020 року, щодо реалізації автостоянки № 5, площею 14 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 , автостоянку № 5, площею 14 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.Стягнуто з Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3215 гривень 96 копійок. Позивач вважає, що в результаті електронних торгів 24 грудня 2020 року було витребувано з його володіння, Франківським районним судом у справі справі №465/8714/21 не вирішувалося питання щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 185 396,00 гривень, сплачених за автостоянку № 5, площею 14 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Станом на червень 2023 року, Державним підприємством "Сетам" та Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції досі не було повернуто грошові кошти Позивачу. Вважає, що: 1) гарантійний внесок, сплачений для участі в електронних торгах на автостоянку № 5, площею 14 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513 на рахунок організатора підлягають поверненню Позивачу. Грошові кошти, сплачені Позивачем на рахунок Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції в рамках набуття права власності на автостоянки № 5, площею 14 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486 в результаті електронних торгів підлягають поверненню позивачу. 25, реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486 в результаті електронних торгів підлягають поверненню Позивачу. Просить позов задоволити.

Ухвалою 04.07.2023 року суду було відкрито провадження та призначено до розгляду справи по суті.

Ухвалою 01.03.2024 року суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті.

В судове засідання представник позивача направив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

15.09.2023 року на адресу суду від представника відповідача ДП «СЕТАМ» надійшла заява про закриття провадження.16.10.2023 року від представника позивача адвоката Малишак А.С. надійшли заперечення на заяву про закриття провадження. Ухвалою суду від 20.11.2023 року в задоволенні заяви представника Державного підприємства «СЕТАМ» - Козмінської Маріанни Владиславівни про закриття провадження відмовлено.

Представник Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права та у відповідності до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість прийняття по справі рішення та часткове задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

За вимогами пунктів 3 та 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5(далі -Порядок №2831/5) зі змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»- копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостоїстатті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); якщо продажу підлягає транспортний засіб, в інформації про майно додатково зазначаються: марка; модель; рік випуску; об`єм двигуна; вид пального; пробіг; комплектація; колір; тип кузова; трансмісія; наявні дефекти; додаткові відомості. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку № 2831/5, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів; адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця; фото - та/або відеоматеріали; електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті.

Судом встановлено, що 20.09.2022 року визнано недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «Сетам» 24 грудня 2020 року, щодо реалізації автостоянки № 5, площею 14 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 , автостоянку № 5, площею 14 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.Стягнуто з Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3215 гривень 96 копійок.

В результаті електронних торгів 24 грудня 2020 року було витребувано з його володіння, Франківським районним судом у справі справі №465/8714/21 не вирішувалося питання щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 185 396,00 гривень, сплачених за автостоянку № 5, площею 14 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Станом на червень 2023 року, Державним підприємством "Сетам" та Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції досі не було повернуто грошові кошти Позивачу. Вважає, що: 1) гарантійний внесок, сплачений для участі в електронних торгах на автостоянку № 5, площею 14 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513 на рахунок організатора підлягають поверненню Позивачу. Грошові кошти, сплачені Позивачем на рахунок Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції в рамках набуття права власності на автостоянки № 5, площею 14 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486 в результаті електронних торгів підлягають поверненню позивачу. 25, реєстраційний номер лота 456513, оформлені протоколом 518486 в результаті електронних торгів підлягають поверненню Позивачу.

Відповідно до платіжної інструкції №8139 від 18.08.2023 року ДП «Сетам» повернуло ОСОБА_1 9269,80 грн. сплачених в якості гарантійного внеску а рахунок організаторів торгів з реалізації автостоянки №5, площею 14 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер лота).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Отже, враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину вимогам цього Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19, пункт 26).

Так, процесуальне законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, які можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, зокрема закон не передбачає попереднього ухвалення судового рішення про визнання протиправними відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при здійснені виконавчого провадження як єдиного допустимого доказу на підтвердження існування підстав для відшкодування завданих такими діяннями збитків.

Збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, утраті або пошкодженні майна, а також неодержанні кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Обов`язок доведення наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, з врахуванням вище викладеного, та враховуючи те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», та як вбачається з матеріалів справи відсутні докази, що тому не можуть слугувати доказами звернення боржника до державної виконавчої служби. Таким чином не можна вважати, що державний виконавець діяв не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 81, 77-80, 102, 263 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції, Державного підприємства «Сетам» про стягнення коштів, отриманих за недійсним правочином, інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції на користь ОСОБА_1 181 642,59 гривень, з них 176 126,20 основного боргу. сплаченого продавцю за автостоянку № 5, площею 14 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; 3 895,06 гривень інфляційних втрат та 1 621,33 гривень штрафних санкцій (3% річних) у зв`язку з визнанням. електронних торгів недійсними, 1211,20 грн. судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

Франківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції, , адреса:79004, м. Львів, вул. Конотопська, 6

Відповідач:

Державне підприємство «Сетам», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька,4-6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мартьянова С.М.