Дата документу 18.04.2024 Справа № 333/6374/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/6374/21 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
№ 22-ц/807/634/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, які надавались мешканцям квартир АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, які надавались мешканцям квартир АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі є власниками кватири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач за період часу з 01.11.2011 року по 31.07.2021 року надав відповідачам за адресою: АДРЕСА_2 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Загальна сума заборгованості відповідачів за зазначений період складає 31396,98 грн..

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 31396,98 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 березня 2017 року по 31 липня 2021 року у розмірі 25947,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору по 937,96 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_4 є співвласником спірної квартири, в той час як ОСОБА_1 не є власником цього майна з 2014 року.

Концерн «МТМ», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року оскаржується ОСОБА_1 фактично в частині задоволених вимог, а саме щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги, а тому в іншій частині зазначене рішення не переглядається.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2008 року по справі №2-442/08, яке набрало законної сили 27.05.2008 року, визнано право власності по 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно відомостей з реєстру права власності на нерухоме майна, власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 з 24.06.2008 року 1/2 частки, та ОСОБА_3 з 30.09.2016 року 1/2 частки.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо ОСОБА_5 інформацію про реєстрацію не знайдено.

Згідно розрахунку заборгованості та довідки щодо заборгованості - за період часу з 01.01.2011 року по 31.07.2021 року позивач надав за адресою: АДРЕСА_2 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 40905,26 грн., загальна сума оплат 9508,28 грн., сума заборгованості складає 31396,98 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням строків давності у період з березня 2017 року по липень 2021 року, співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_2 , були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частці, що підтверджено витягом з реєстру пава власності. Тому заборгованість за період березня 2017 року по 31 липня 2021 року у розмірі 25947,08 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

При ухваленні судового рішення судом першої інстанції не було повною мірою з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме залишено поза увагою факт припинення права власності ОСОБА_1 .

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 322 ЦК України, 162 ЖК України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, та оплачувати комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Досліджуючи доводи апелянта щодо відсутності у нього права власності щодо спірної квартири, судова колегія виходить з наступного.

Відповідачем ОСОБА_1 були надані докази на підтвердження того, що в спірний період (з 10.04.2014 року по 31.07.2021 року) він не був споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_2 , а саме надано договір дарування частки квартири від 10.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Спірідоновою М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 563, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.36-37).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, висновки суду в оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_1 був співвласником спірної квартири у період з березня 2017 року по липень 2021 року спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що позов, як і розрахунок, наданий позивачем, не містить точного зазначення за якими тарифами здійснювалося нарахування заборгованості за надані комунальні послуги.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить інформацію щодо періодів та розмірів нарахування, сплати та субсидії. Натомість, залишається незрозумілим порядок нарахування заборгованості по особовому рахунку, оскільки жодним чином позивач не деталізує наведені у розрахунку розміри. А тому неможливо дійти висновку, чи були враховані при цьому дати реєстрації права власності відповідачів у спірній квартирі, оскільки невідомо яким порядком КП «Водоканал» керувався при розрахунку заборгованості.

Проаналізувавши матеріали судової справи, колегія суддів зосереджує увагу на тому, що позивачем надано розрахунок заборгованості, особистий рахунок за яким обліковано за ОСОБА_3 (а.с. 5). Більше того, у вказаному розрахунку вказано, що у квартирі прописана 1 особа.

Отже, наведене суперечить й твердженню позивача щодо нарахування комунальних послуг на трьох осіб, визначених ним в якості відповідачів у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , залишивши поза увагою обставини, які мають значення для ухвалення правильного рішення по справі.

Таким чином, зважаючи на часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 1406,94 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2023 року по цій справі скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 березня 2017 року по 31 липня 2021 року у розмірі 25947,08 грн.

Рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2023 року по цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору по 937,96 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков