Справа № 199/1230/24
(2/199/1372/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є власником автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, з вини якого 13 листопада 2023 року на перехресті вул. Вітчизняна та вул. Солончакова в м. Дніпро сталася ДТП, внаслідок чого означений транспортний засіб було пошкоджено, а позивачу тим самим завдано матеріальної шкоди на суму 55330,02 гривень. Крім того, позивачу завдано відповідачем і моральної шкоди, яка полягає у переживаннях позивача з приводу пошкодження її майна, неможливості використання транспортного засобу, зміни внаслідок чого звичного укладу життя позивача. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 20000 гривень. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь вказані суми матеріальної та моральної шкоди, а також вартість послуг експерта з визначення розміру матеріальної шкоди та покласти на відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року позовну заяву прийнято о розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у справі з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що також надав суду і письмову заяву про визнання позову до початку судового засідання.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.206, 211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті.

Вислухавши сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2023 року мала місце ДТП. Відповідач у вказаний день о 08 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.16.14, 8.4б, 2.2 р. 33 Правил дорожнього руху, на перехресті вул. Вітчизняна та вул. Солончакова в м. Дніпрі не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» та, з`їжджаючи з головної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Lifan Lf 200» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого допустив зіткнення означених транспортних засобів, які через це отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 18 грудня 2023 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом, автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 на момент вищевказаної ДТП і дотепер належить на праві власності позивачу, а відповідач керував цим авто у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, також встановлені судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України.

При цьому, як встановлено судом на підставі ст.82 ч.12 ЦПК України та вбачається з інформації з централізованої бази даних МТСБУ, доступ до якої є загальнодоступним (https://policy-web.mtsbu.ua/), станом на момент вищевказаної ДТП автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований/забезпечений лише в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто була застрахована цивільно-правова відповідальність власника/водія такого транспортного засобу перед третіми особами за заподіяну цим третім особам (потерпілим) шкоду життю, здоров`ю та майну. Відтак, страховим випадком не є завдання власнику (позивачу) означеного авто матеріальної та/або моральної шкоди, спричиненої в ДТП з вини відповідача.

Згідно висновку експерта №3512/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 55330 гривень. Вартість послуг судового експерта з визначення розміру матеріального збитку склала 3800 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного висновку експертного дослідження з додатками, копією платіжної інструкції.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, за змістом ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Нормою ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Зміст норм ст.ст.11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану майнову шкоду. При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях із відшкодування майнової шкоди передбачає презумпцію вини заподіювача майнової шкоди, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача майнової шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні майнової шкоди, натомість зобов`язаний подати докази, що підтверджують факт завдання такої шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої майнової шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду. Водночас саме на відповідача законом покладається обов`язок зі спростування презумпції вини заподіювача шкоди. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 листопада 2019 року по справі №910/20261/16, а також у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 23 вересня 2021 року по справі №199/3654/18, від 02 лютого 2022 року по справі №447/938/14-ц, від 23 лютого 2022 року по справі №473/468/17, від 03 травня 2022 року по справі №450/4163/18.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що внаслідок винних дій відповідача, який на правовій підставі володів/керував належним позивачу автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , 13 листопада 2023 року сталася ДТП, внаслідок якої з вини відповідача пошкоджено керований ним та належний позивачу вищевказаний автомобіль. При цьому вказаний автомобіль був застрахований (був забезпеченим транспортним засобом) лише в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто вказана ДТП за викладених обставин не є підставою для виплати позивачу страхового відшкодування, а відтак цивільно-правову відповідальність за завдану позивачу шкоду має нести особа, яка своїми винними діями спричинила ДТП, тобто відповідач. Враховуючи визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги доведеність належними доказами розміру заявленої до відшкодування майнової шкоди, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, а відтак і необхідність задоволення позову у відповідній частині в повному обсязі. При цьому, до розміру майнової шкоди (збитків) належить і вартість визначення майнової шкоди, завданої позивачу, на суму 3800 гривень, оскільки такі витрати в розумінні ст.22 ЦК України були необхідними для подальшого звернення до суду із даним позовом та захисту позивачем своїх порушених прав.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц, від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20, від 16 червня 2022 року по справі №569/20510/19, від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19, від 01 березня 2023 року по справі №496/1691/19.

Спираючись на наведені вище правові висновки, в суду не викликає сумнівів заподіяння відповідачем позивачу і моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях позивача, зумовлених пошкодженням належного їй рухомого майна (автомобіля), необхідністю використання такого майна до його повного відновлення (ремонту), необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом, ремонту пошкодженого майна, що змінило звичний для позивача уклад життя. Відтак, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а отже і необхідність їх задоволення також в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1211,2 гривень, керуючись положеннями ст.ст.133, 141, 142, 264 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 605,6 гривень судового збору, а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом, тобто в розмірі 605,6 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.ст.11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в ДТП, 55330,02 гривень, в рахунок відшкодування послуг експерта з визначення вартості матеріальної шкоди 3800 гривень, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень, а всього 79130,02 гривень.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 605,6 гривень.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при подачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68624907 від 16 лютого 2024 року, а саме повернути судовий збір в розмірі 605,6 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 квітня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко