Справа № 507/88/24
Провадження № 2/507/81/2024
Номер рядка звіту 41
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" квітня 2024 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вужиловського О.В.
при секретарі судового засідання Войковської І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Подільського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
- 3% річних за прострочення виконання зобов`язання - 2121,12 долар США та 1579 грн. 40 коп.
Позивач надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до ст.ст. 128-130 ЦПК України. Відповідно до поштової довідки відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, судом було розміщено оголошення на сайті суду про виклик відповідача. В силу положення п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила іншої адреси. З огляду на вказане, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, проте він в судове засідання на розгляд справи не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву до суду про розгляд справи без її участі чи відкладення розгляду справи. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на невірність нарахування 3% річних та пропуском строку позовної давності.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 22 січня 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року підготовче судове засідання було закрите та призначено справу для розгляду в судовому засіданні.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін.
Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 11 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
- 3% річних за прострочення виконання зобов`язання - 2121,12 долар США та 1579 грн. 40 коп.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є реальним договором згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, наявність у позивача оригіналів розписок ОСОБА_2 підтверджує факт отримання останнім коштів за договорами позики.
Заборгованість відповідача за розрахунком позивача за Договором Позики складає:
- 3% річних за прострочення виконання зобов`язання - 2121,12 долар США та 1579 грн. 40 коп.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, з нього на користь позивача слід стягнути 3% річних.
Суд зазначає, що договірні відсотки за користування кредитними коштами, не є грошовим зобов`язанням, в розумінні ст.625 ЦК України, а є винагородою кредитора за правомірне користування боржником позикою (кредитом), згідно приписів ст.ст.536, 1048 ЦК України.
А неустойка у формі пені є одним із способів забезпечення виконання зобов`язання (ст.549 ЦК України), тобто, також не входить до складу основного зобов`язання, і на неї не можуть нараховуватися 3% згідно правил ст.625 ЦК України.
Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума процентів = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
1.7000 доларів США х 546 днів х 3%/ 365 днів/100% = 314.14 доларів США; (3% річних за прострочення сплати 7000 доларів США);
Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідачів на користь позивача 3% річних, які розраховані за період з 31.08.2020 року по 23.02.2022 року, у розмірі 9003, 48 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю.
Посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності для зверення до суду, судом не може бути прийнято до уваги, так як відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. З 24 лютого 2022 року по день ухвалення рішення суду в Україні запроваджено воєнний стан, відтак позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду.
Правильність нарахування боргу відповідачем не спростована.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 9505 грн. 53 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанцією на зазначену суму (а.с. 1).
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а отже із відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить 9029 грн. 78 коп. (9505 грн. 03 коп. х 95 %).
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 141, 258259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку визначеному ЦПК України.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Суддя: Вужиловський О.В.