АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Чернівці

Справа № 727/1040/24

провадження № 822/372/24-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю. , Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2024 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 , а саме на:

- 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 172,70 кв.м., реєстраційний номер 31739424;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:4306, площею 0,0386 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, реєстраційний номер - 3763651;

- 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1498, площею 0,0262 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Великий Кучурів Чернівецької області, реєстраційний номер - 28279141;

- 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1499, площею 0,0249 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, що розташована в с. Великий Кучурів Чернівецької області, реєстраційний номер - 28170852;

- земельну ділянку кадастровий номер :18:004:0175, площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер - 37845734;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:3585, площею 0,0562 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, реєстраційний номер - 37635199;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0259, площею 0,6134 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Тисовець «кут Рипи» Чернівецької області, реєстраційний номер - 49521986.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на : - 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 172,70 кв.м., реєстраційний номер 31739424; - земельну ділянку кадастровий номер :01:001:4306, площею 0,0386 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, реєстраційний номер - 3763651; земельну ділянку кадастровий номер :18:004:0175, площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер - 37845734; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:3585, площею 0,0562 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, реєстраційний номер 37635199 скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до договору дарування від 08 червня 2023 року ОСОБА_2 подарував належну йому частку житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , оскільки власником житлового будинку АДРЕСА_1 , є інша особа, не сторона у справі, то суд першої інстанції не вправі був накладати арешт на зазначений будинок.

Земельні ділянки: кадастровий номер :01:001:4306, площею 0,0386 га, що розташована в с. Годилів Чернівецької області; кадастровий номер :18:004:0175, площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :01:001:3585, площею 0,0562 га, що розташована в с. Годилів Чернівецької області є предметами іпотеки, а тому суд також не вправі був накладати арешт на зазначені земельні ділянки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги- безпідставними.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як убачається з матеріалів долученими до апеляційної скарги, 08 червня 2023 року ОСОБА_2 , подарував належну йому 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування (а.с.62,63).

13 червня 2023 року, ОСОБА_3 , подарувала житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 172,70 кв.м., ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування житлового будинку (а.с.64,65).

Отже, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , суд не звернув увагу, що позов забезпечується накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи ОСОБА_4 , який не є відповідачем у справі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20.

У випадку накладення арешту на вказане майно, будуть порушені конституційні права ОСОБА_4 щодо користування, володіння та розпорядження особистим майном.

Щодо накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:4306; :18:004:0175; :01:001:3585, слід зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:4306, площею 0,0386 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, є предметом іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ( а.с.66-68); земельна ділянка кадастровий номер :18:004:0175, площею 0,10 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності, є предметом іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( а.с.69-71); земельна ділянка кадастровий номер :01:001:3585, площею 0,0562 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Годилів Чернівецької області, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, є предметом іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.71-74).

Метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту ст.1 закону «Про заставу», ст.ст.1, 3 закону «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 зроблено висновок, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше.

Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку». Про це йдеться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 331/3944/18.

Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/1953/13-ц).

Велика Палата Верховного Суду справі № 346/1305/19 зауважила, що іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Тобто, за змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта, що у разі вжиття заходів забезпечення позову на зазначені земельні ділянки у цій справі, такі дії суду порушать права іпотекодержателя, який згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» вправі одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цих боржників.

Отже, забезпечення даного позову очевидно та безпосередньо не впливає на майновий інтерес заставодержателя цього майна, який у такому випадку не позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна в установленому законом порядку.

При цьому, суд враховує, що заходи до забезпечення позову у даній справі застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду, їх незастосування може призвести до того, що право позивача не буде захищено навіть у разі задоволення позову, в той час як застосування заходів забезпечення позову може цьому завадити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обстави, ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 172,70 кв.м., реєстраційний номер 31739424 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

У решті рішення суду першої інстанції, в частині, яка оскаржується, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2024 року, в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 172,70 кв.м., реєстраційний номер 31739424, скасувати.

В задоволенні заяви в цій частині відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції, в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 18 квітня 2024 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна