ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/595/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9759/23 Категорія: 310020000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представник позивача: адвокат Кожем`як Марина Олегівна;

особа, що подала апеляційну скаргу - представник позивача адвокат Кожем`як Марина Олегівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кожем`як Марини Олегівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кожем`як Марина Олегівна звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_1 з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2022 року. Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що наразі відповідач не допомагає матеріально ні своїй дитині, ні дружині, оскільки вона перебуває у декретній відпустці і працювати не може оскільки виховує дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має. Тому позивач потребує допомоги на своє утримання.

Зазначає, що відповідач працює у Державній прикордонній службі України і має змогу та обов`язок утримувати свою дочку та дружину до досягнення дитиною трьох років.

У зв`язку з наведеним, з врахуванням поданої нею 07 грудня 2023 року заяви, просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час судового розгляду позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідачем надавати матеріальну допомогу на її утримання не надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивача - адвокат Кожем`як М.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість рішення просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що під час розгляду даної справи Придніпровським районним судом м. Черкаси 11.09.2023 року було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дочки в розмірі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.08.2023 і до повноліття дитини. Також скаржником до апеляційної скарги додано докази погіршення стану здоров`я дитини та необхідності проведення додаткових обстежень дочці, а саме направлення на обстеження та консультативні виписки лікарів, які були зроблені вже після винесення оскаржуваного рішення, але вважає, що впливатимуть на обсяг витрат позивача на утримання дитини та на своє.

Вказує, що відповідачем не було надано жодного доказу того, що він не має змоги допомагати матеріально матері своєї дитини і того, що позивач, перебуваючи у декретній відпустці має змогу і засоби утримувати себе сама.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Поліщук В.В. зазначає, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване, а тому просить залишити його без змін.

Вказує, що додана до апеляційної скарги медична документація не відноситься до предмету та підстав даного позову, при цьому відповідач повністю оплачує лікування дочки. Додатково зазначає, що в період з 01.06.2022 року по 14.08.2023 року відповідач перераховував дружині грошові кошти в сумі 134919,00 грн. та додатково надавав кошти у готівковій формі.

Крім того, відповідач наразі відповідно до покладених на нього обов`язків на військовій службі приймає участь у спеціальних штурмових операціях позицій ворога і спецзавданнях в зоні бойових дій та постійно потребує дороговартісного військового спорядження, на яке несе витрати.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу на утримання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що сторони з 23 червня 2022 року перебувають у шлюбі, поживають однією сім`ю, ведуть спільне господарство. Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою від 21.08.2023 року відповідач проходить військову службу в НОМЕР_1 мобільному загоні Державної прикордонної служби України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.09.2023 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.08.2023 року і до повноліття дитини. Заборгованості зі сплати аліментів на дитину на даний час не має.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Отже, частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості надавати фінансову допомогу ОСОБА_1 , як своїй дружині та матері спільної дитини, яка не досягла трирічного віку. Надаючи в матеріали справи довідку про його працевлаштування, довідку про розмір отримуваної заробітної плати не вказує.

Відомості щодо наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, іншого доходу, щодо стану його здоров`я, перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків у матеріалах справи відсутні.

У свою чергу позивач, будучи матір`ю дитини, яка не досягла трирічного віку, має право на утримання відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 СК України, оскільки саме з нею проживає їхня спільна з відповідачем дочка.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, також як і від обставини щодо її працевлаштування та доходу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, що відповідач має працездатний вік, офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти, а отже доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача підлягають задоволенню у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років.

Отже, суд першої інстанції, встановивши обставини справи щодо матеріального становища відповідача, помилково виходив з того, що у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, що призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім того, місцевий суд неправильно поклав виключно на позивача тягар доведення фінансової можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу, що могло б бути взято судом до уваги при вирішенні спору, оскільки відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його незадовільного матеріального становища, яке б перешкоджало участі відповідача в утриманні дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Колегія вважає, що наявність рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини не є доказам неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання матері дитини, право якої на матеріальне утримання передбачено законом.

Також безпідставним є посилання суду першої інстанції на правовий висновок.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої та шостої вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1074,60 грн., апеляційної скарги - 1610,40 грн., а всього 2684,00 грн. на користь держави.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кожем`як Марини Олегівни задовольнити.

РішенняСоснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допустити рішення в частині стягнення аліментів на дружину в межах платежу за один місяць до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2684,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді