ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог було вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , 1937 року народження. Після його смерті відкрилась спадщина у виглялі: сараю № НОМЕР_1 , який розташований у підвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А. з заявою про прийняття спадщини після її батька ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого було відкрито спадкову справу за № 105/2022. 05 липня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 (Позивач), у тому числі з урахуванням частини у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця, ОСОБА_3 , на користь Позивача ОСОБА_1 , і про право прийняття спадщини за законом на сарай № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. 18 серпня 2023 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на зазначене в заяві майно, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно з державною реєстрацією права власності спадкодавцем, оскільки відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства „Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради від 08.05.2023 № 4492, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься список пайовиків-власників гаражів по АДРЕСА_2 , згідно з яким гараж № НОМЕР_2 значиться загр. ОСОБА_4 (ПІБ зазначено російською мовою відповідно до списку). Відомості щодо реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 відсутні. Спадковий гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 було побудовано відповідно до Договору щодо участі у пайовому будівництві № 17 від 21 травня 2001 року.

Відтак позивач просить суд визнати гараж № НОМЕР_2 площею 19,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , на гараж № НОМЕР_2 площею 19,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено (а.с.96-99).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.104107) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , 1937 року народження.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Руденко В.А. з заявою про прийняття спадщини після її батька ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого було відкрито спадкову справу за № 105/2022. В Спадковому реєстрі відкриття спадкової справи зареєстровано 14 листопада 2022 року за № 69921228.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із: сараю, який має наступний опис: в житловому будинку літ. А-8 у підвалі в приміщенні XXVI сарай № 7, загальна площа 3,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який належав дружині померлого, ОСОБА_5 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 08 травня 2001 року за реєстровим № 8-1559, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 21 травня 2001 року, в реєстровій книзі № 15-НФ, за реєстровим № 842-166, спадкоємцем якої був її чоловік та батько позивача ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

05 липня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 , у тому числі з урахуванням частини у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця, ОСОБА_3 , на користь Позивача ОСОБА_1 , і про право прийняття спадщини за законом на сарай № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача 18 серпня 2023 року до приватного нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. подано заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємця Позивача- ОСОБА_1 за законом, на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 , який належав дружині померлого, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її чоловік, ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. 18 серпня 2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на зазначене в заяві майно, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно з державною реєстрацією права власності спадкодавцем, оскільки відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради від 08.05.2023 № 4492, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься список пайовиків-власників гаражів по АДРЕСА_2 , згідно з яким гараж № НОМЕР_2 значиться загр. ОСОБА_4 (ПІБ зазначено російською мовою відповідно до списку). Відомості щодо реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 відсутні.

Спадковий гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 було побудовано відповідно до договору щодо участі у пайовому будівництві № 17 від 21 травня 2001 року.

Згідно з п. 1.1. Договору Замовник- Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації приймає ОСОБА_6 до пайового будівництва капітальних гаражів для легкових автомобілів у м. Дніпро в дворі будинку АДРЕСА_4 , а Пайовик ОСОБА_5 зобов`язується прийняти гараж на 1 легковий автомобіль і сплатити повну вартість його згідно з умовами договору. Бокс № 17.

Передачу здійснено відповідно до Договору у зв`язку з закінченням будівництва гаража Замовником-Управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації і сплатою повної його вартості ОСОБА_6 .

Відповідно до Технічного паспорту, виданого Позивачу - ОСОБА_1 05 травня 2023 року Гараж № АДРЕСА_5 (станом на 01.01.2021) є гаражним боксом, побудованим у 2001 році, загальною площею 19,4 кв.м.

Згідно з Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 22 серпня 2023 року вартість гаражу АДРЕСА_5 загальною площею 19,4 кв.м. складає 108945,46 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що вимога позивача про визнання гаражу № НОМЕР_2 площею 19,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не ґрунтується на законі, а відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Так, за вимогами ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду позивач посилається на лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 в якому вказано, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, позивач не ставить питання про належність гаражу померлій ОСОБА_5 .

Крім того, відповідно до листа комунального підприємства Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради від 08.05.2023 № 4492, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься список пайовиків-власників гаражів по АДРЕСА_2 , згідно з яким гараж № НОМЕР_2 значиться за гр. ОСОБА_4 (ПІБ зазначено російською мовою відповідно до списку).

Відомості щодо реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 відсутні. Також, в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про необхідність введення в експлуатацію блоку літ. Б-1 (куди ввійшов гараж № НОМЕР_2 ).

За таких підстав доводи позивача в частині виникнення у неї права на отримання у власність в порядку спадкування гаражу № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 , є безпідставними, оскільки вказане спростовується вищевикладеним та матеріалами справи, нічим об`єктивно не підтверджується та спростовується відсутністю набуття права власності померлою ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належно оформленні документи щодо державної реєстрації спірного нерухомого майна, це свідчить про те, що спадкодавець не набув спадкових прав після смерті своєї дружини, а тому його права стосовно нього не можуть перейти до спадкоємців, яким є позивач по справі.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, які відповідають вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги зазначені висновки не спростовують.

Так, доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: