Справа № 716/1314/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2024 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимик К.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт того, що він є єдиною особою, зайнятою постійним доглядом за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що він спільно проживає з бабусею ОСОБА_3 , яка є особою, що досягла 80 - річного віку, має порушення функцій життєдіяльності організму та потребує надання соціальних послуг з стороннього догляду на непрофесійній основі. Інших родичів, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_3 , немає.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки на пряму впливає на права й обов`язки та інтереси ОСОБА_3 , яка потребує сторонньої допомоги.

Не погоджуючись із заявленими ОСОБА_2 вимогами, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у письмових поясненнях від 07.11.2023 зазначив, що заявником не було додано жодного правового підтвердження надання соціальних послуг у вигляді «постійного стороннього догляду» та відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2., які, в свою чергу, слугували б підставою для задоволення заявлених вимог. Також зауважив, що Законом України «Про соціальні послуги» №2671-VIII від 17.01.2019 визначено порядок встановлення факту постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Відтак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. В свою чергу, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, його представник - адвокат Романюк В.Я. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обгрунтувавши їх вищенаведеним, та просив задовольнити. Додатково зазначив, що встановлення факту постійного догляду за ОСОБА_3 надасть ОСОБА_2 можливість скористатися правом на відстрочку під час мобілізації, визначене ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». ОСОБА_2 попередньо в орган соціального захисту населення з метою встановлення такого факту не звертався, оскільки є зайнятою особою та не претендує на отримання грошової компенсації від держави.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься її заява, в якій вона просить суд задовольнити подану ОСОБА_2 заяву по суті вимог.

Представник заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, приходить висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3., зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , спільно з бабусею ОСОБА_3 .

Згідно висновку Вікнянського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.06.2023 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні порушення функцій організму, через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на професійній основі (а.с.22).

Вказаний висновок видано Вікнянським центром первинної медико-санітарної допомоги для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, із зазначенням дати кінцевої дії даного висновку - 14.06.2024.

Заявник ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вимогою про встановлення факту, того, що він є єдиною особою, зайнятою постійним доглядом за ОСОБА_3 , у поданій до суду заяві посилався на те, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки на пряму впливає на права й обов`язки та інтереси ОСОБА_3 , яка потребує стороннього догляду.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Романюк В.Я. уточнив підставу звернення ОСОБА_2 до суду із заявленими вимогами, зазначивши, що встановлення даного юридичного факту надає ОСОБА_2 право на відстрочку під час мобілізації, визначене ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

- опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення факту, які можуть розглядатися судом, наведено у ч.1 ст. 315 ЦПК України, а саме справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Проте, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки.

Згідно з ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні положення щодо отримання та надання соціальних послуг, зокрема і постійного догляду, врегульовані Законом України "Про соціальні послуги " від 7 січня 2019 року за № 2671-VIII (далі по тексту - Закон № 2671-VIII).

Вказаним Законом № 2671-VIII визначено категорії осіб, які мають право на отримання соціальної послуги з догляду, надавачів такої соціальної послуги тощо.

Так, згідно п.п. 6, 10, 17 ч.1 ст. 1 Закону № 2671-VIII надавачами соціальних послуг є юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Отримувачами соціальних послуг є особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Соціальні послуги це дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

З наведеного слідує, що чинним законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду, про встановлення якого просить заявник.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, у поданій заяві заявником взагалі не зазначено, з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує факт постійного надання соціальних послуг у компетентному органі.

ОСОБА_2 не подав до суду жодних доказів, які б вказували на неможливість одержання ним документу у відповідному компетентному органі соціального захисту, що посвідчує факт надання ним постійного догляду за бабусею ОСОБА_3 за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не надав документів про те, що він є надавачем соціальних послуг та, або витягу з реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, доказів звернення ОСОБА_3 до органів соціального захисту з заявою про призначення особи, яка буде здійснювати за нею догляд.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи зазначене та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги, викладені у заяві заявника, задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 12, 81, 89, 247, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення: 18.04.2024

Суддя Стрілець Я.С.