ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158584,81 грн. в порядку спадкування за законом; стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158584,81 грн., в порядку спадкування за законом; стягнути суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя у розмірі 65522,52 грн., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРК №479065, зареєстроване в реєстрі за №813 від 25.10.2021 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158 584,81 грн в порядку спадкування за законом. Стягнуто з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 158584,81 грн в порядку спадкування за законом. Стягнуто з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя у розмірі 65522,52 грн згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. (спадкова справа №32/2021). Стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1792,85 грн.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року стягнуто з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Луганській області, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного додаткового рішення та ухвалення нового про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки з копією апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також довідками про доставку 29.03.2024 електронного документу (судової повістки з копією апеляційною скарги) ГУ ПФУ в Луганській області, представнику відповідача - ОСОБА_3 та представнику позивачки - ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 11 квітня 2024 року надійшла заява про розгляд апеляційною скарги за відсутності позивачки та її представника.

У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування додаткового рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

У пункті 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

ГУ ПФУ в Луганській областів апеляційній скарзі посилається на те, зокрема, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату судового розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати своє право на захист (а.с. 100 зворот).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення апелянта про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять доказів спростування наведеного твердження апелянта, не містять доказів належного своєчасного виконання місцевим судом положень статей 128-130 ЦПК України та повідомлення ГУ ПФУ в Луганській області про слухання справи судом першої інстанції 11 березня 2024 року.

Необхідно зауважити, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року про відкриття провадження у справі постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження (а.с. 39).

Рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 07 лютого 2024 року ухвалене в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, що також підтверджується протоколом судового засідання від 07.02.2024 (а.с. 73).

Докази належного та своєчасного вручення ГУ ПФУ в Луганській області судової повістки, повідомлення відповідача про дату та час судового засідання на 11.03.2024 року іншими засобами зв`язку, у справі відсутні.

Враховуючи неналежне повідомлення апелянта про розгляд даної справи в суді першої інстанції; керуючись положенням п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України про те, що вказане порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, - апеляційний суд дійшов висновку про скасування додаткового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року та ухвалення нового судового рішення.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка виклала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складають, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000,00 грн. та повідомила, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані не пізніше 5 днів з моменту ухвалення судового рішення (а.с. 13-14).

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.11.2023 №1052510 (а.с. 16, 68, 72, 86), копію договору про надання правової допомоги від 06.05.2021 року, укладеного між позивачкою та адвокатом Заботіним В.В. (а.с. 89-92), копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 04.03.2024 до вказаного договору (а.с. 88).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_4 здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000828, виданого 06.12.2019 Радою адвокатів Чернігівської області згідно рішення №82/1 від 01.11.2019.

Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг від 04.03.2024, позивачка прийняла послуги з професійної правничої допомоги на загальну суму 14000,00 грн, а саме: консультація клієнта, узгодження правової позиції - 1,5 год, вартістю 1500,00 грн, збір доказів (ознайомлення з матеріалами спадкової справи у приватного нотаріуса, складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ в Луганській області, отримання виписок по банківському рахунку - 6 год., вартістю 6000,00 грн, підготовка та подання до місцевого суду позовної заяви - 6 год., вартістю 6500,00 грн (а.с. 88).

При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Заботіним В.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, вказаний адвокат подавав адвокатський запит, що підтверджується листом відповіддю на нього від 14.11.2023 (а.с. 29-31), склав та подав позовну заяву.

Отримання виписок по банківському рахунку не є самостійною послугою з надання професійної правничої допомоги, а входить до вартості складання та подання відповідного адвокатського запиту. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання адвокатом робіт щодо ознайомлення з матеріалами спадкової справи у приватного нотаріуса; суду не надано копій відповідної заяви до нотаріуса та розписки про ознайомлення зі спадковою справою. Наявні у справі копія свідоцтва про право на спадщину за законом та копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі не доводять факту ознайомлення адвокатом зі спадковою справою, адже такі документи можуть бути надані й самим клієнтом, або нотаріусом (а.с. 25, 26-27).

Отже, враховуючи відсутність детального погодинного розпису вартості наданої адвокатом Заботіним В.В. послуги позивачці зі збору доказів, матеріалами справи підтверджено надання вказаним адвокатом правничої правової допомоги ОСОБА_1 , що погоджено в акті прийняття-передачі наданих послуг від 04.03.2024, на загальну суму 9500,00 грн., що складають консультацію клієнта, узгодження правової позиції, збір доказів шляхом складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ в Луганській області, підготовку та подання до місцевого суду позовної заяви.

Обґрунтування в апеляційній скарзі, що консультація клієнта, узгодження правової позиції, складення та подання адвокатських запитів не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга є безпідставним.

Адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту (абзац перший частини першої статті 24 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Отже, послуги з консультації клієнта, узгодження правової позиції, складення та подання адвокатських запитів є самостійними видами правничої допомоги адвоката.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №465/3458/15-ц (провадження №61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі №759/14346/16 (провадження №61-12783св21).

Апеляційна скарга не містить обґрунтування, з наданням відповідних доказів, щодо неспівмірності витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

Виходячи з викладеного, дослідивши наявні докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності; приймаючи до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ГУ ПФУ в Луганській областіна користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500,00 грн.

Колегія звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

З огляду на вищевикладене, додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова