Провадження № 2/357/1181/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

16 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019 року у розмірі 31 500,00 грн., також просив стягнути судові витрати у розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.08.2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено заяву-договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/0946/82/1029907, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало відповідачу грошові кошти у розмірі 18 300,80 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути використану суму в строк до 06.08.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,9 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору.

30.11.2021 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-47, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до Боржників.

У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами на корсить ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі, й за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019р.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 28.09.2023 становить 31 500,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,33 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16500,17 грн.

10.01.2024 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі (а.с.56).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив що в разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без участі представника позивача.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не направив, та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачу рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також, відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про судові засідання в даній справі, причини неявки відповідача суду не відомі та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що 06.08.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/0946/82/1029907, відповідно до умов якого, банк видав позичальнику кредит в розмірі 18 300,80 грн., строком на 24 місяці, тобто до 06 серпня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 39,9 %. Дата сплати щомісячного ануїтентного платежу - 06 числа кожного календарного місяця згідно Графіка (п.1.2.2.-1.2.4).

Також того ж дня, ОСОБА_1 було підписано Графік погашення кредиту, Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки як додатки до договору, Заяву-анкету для отримання кредиту «Кредит готівкою» та Паспорт споживчого кредиту.

30.11.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-47, за умовами якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019р..

Згідно п.2.1 укладеного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 2.3 договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30.11.2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 014/0946/82/1029907 у розмірі 24 843 грн. 07 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом 15000,33 грн; сума заборгованості за відсотками 9842,74 грн. (а.с.25)

10.01.2023р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019.

Згідно п.2.1 вказаного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників.

На виконання умов договору був укладений Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року, що підтверджує факт переходу прав вимог боргу до ТОВ «Коллект Центр» (а.с.28).

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» отримав право грошової вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 014/0946/82/1029907 у розмірі 31 500,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,33 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16500,17 грн. (а.с.31)

Згідно розрахунку, що наданий позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019 року становить 31 500,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,33 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16500,17 грн. (а.с.19).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повного чи частково виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

В свою чергу, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень чи відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості та нарахованих сум.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості позивач зазначив, що позичальник станом на 28.09.2023 року має заборгованість, яка становить 31 500,00 грн., в тому числі: з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,33 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16500,17 грн.

У той же час, як вбачається із умов кредитного договору № 014/0946/82/1029907, кінцевий термін повернення кредиту 06.08.2021 року. З додатку №1 до цього кредитного договору слідує, що заборгованість за відсотками станом на 06.08.2021р. становить 8565,37 грн. Додатком №2 до цього договору визначає, що загальна вартість кредиту становить 26 864,62 грн. (а.с.5,6)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позикиу разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на момент переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт капітал» 30.11.2021 року, так і станом на момент переходу права вимоги до ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 року розмір тіла кредиту становив - 15000,33 грн., але розмір відсотків змінювався.

Невідомо з яких підстаав та за який період сума відсотків була збільшена при переході права вимоги від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача. З розрахунку відсотків вбачається, що ТОВ "Вердикт Капітал" з 30.11.2021 р. по 10.01.2023 р. нарахувало відповідачу відсотки за вказаним кредитним договором в сумі 6657,43 грн. (а.с.18)

Згідно графіку погашення заборгованості, до 06.08.2021 року позичальник зобов`ячався повернути тіло кредиту у сумі 18 300,80 грн. та відсотки за його користування у сумі 8550,31 грн.

Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, підготовленого первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 30.11.2021 року вбачається, що позичальник погасила 3 414,05 грн. тіла кредиту (залишок 15000,33 грн.) та відсотків 9842,74 грн. Інших даних про погашення кредитної заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 від 06.08.2019 року станом на 30.11.2021 року становила 24 843 грн. 07 коп., що складається із тіла кредиту у сумі 15000,33 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 9842,74 грн., що і підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення вимог в частині нарахування відсотків за кредитним договором.

При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 13000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірена копія договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», а також копія заявки № 79 від 18.08.2023р. про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів, що коштує 3000,00 грн та складання позовної заяви до суду - 10000,00 грн., а також витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 на суму 13000,00 грн.

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію №380790022 від 25.08.2023 згідно якої ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 50 000,00 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).

ВП ВС в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ураховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що понесені витрати позивачем в даній справі є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відтак, суд вважає, що що підлягає до зменшення розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 78,86 % (24 843,07 грн. х 100 : 31 500,00 грн.), судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 2116,60 грн. (2684 х 78,86 % : 100) . Всього судові витрати в даній справі становлять - 5116,60 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за кредитним договором № 014/0946/82/1029907 у розмірі 24843 грн. 07 коп. (двадцять чотири тисячі вісімсот сорок три гривні, 00 копійок ).

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () 2116,60 грн. - кошти по сплаті судового збору та 3000,00 грн. - понесені витрати на правову допомогу.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.04.2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола