ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 501/2531/20

провадження № 61-10198св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,

третя особа - ОСОБА_2

за зустрічним позовом:

позивач - Комунальне підприємство «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Цюри Т. В., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (далі - КП «Чорноморськводоканал»), третя особа - ОСОБА_2 , про відновлення водопостачання до житлового будинку, здійснення перерахунку заборгованості за водопостачання та водовідведення, стягнення моральної та майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є співвласником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником цього будинку є її син - ОСОБА_2

10 квітня 2013 року між нею та КП «Чорноморськводоканал» укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення відповідно до якого відповідач зобов`язався надати вчасно та відповідної якості послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а вона - вчасно сплачувати за встановленими тарифами у строк і на умовах, передбачених договором.

10 квітня 2017 року, в зв`язку з періодичною повіркою приладів обліку споживання води, контролером Водозбуту у її присутності була знята пломба лічильника LK-20 № 2031419, за допомогою якого здійснювався облік спожитої води. Вона придбала новий прилад обліку та 19 жовтня 2018 року його встановили та опломбували.

З 11 квітня 2017 року по 19 жовтня 2018 року нарахування за водопостачання та водовідведення проводилось по затвердженим тарифам, яке станом на 01 квітня 2018 року з 8 582,43 грн зросло до 18 243,77 грн. Нарахування здійснювалось з розрахунку двох осіб за 9,63 сотки поливу. Такий розрахунок неправильний, оскільки площі розміром 9,63 сотки ніколи не існувало, земельна ділянка, яка перебуває у спільному з сином користуванні, є площею 0,1424 га, з яких 12 сотих перебуває під забудовою. Вона неодноразово зверталась з відповідними заявами до відповідача, однак проігнорувавши всі листи-претензії, не розібравшись в ситуації, він відключив її від мережі водопостачання, в результаті чого вона зазнала моральних страждань, які оцінює в 100 000,00 грн.

Просила суд:

зобов`язати КП «Чорноморськводоканал» відновити водопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 ;

здійснити перерахунок заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою;

стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн;

стягнути майнову шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

У вересні 2020 року КП «Чорноморськводоканал» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та відповідачем встановлені договірні відносини з приводу водопостачання та водовідведення на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 та договору від 10 квітня 2013 року. Споживач не в повному обсязі здійснює оплату за спожиту воду і станом на 11 вересня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 27 989,67 грн за період з 01 квітня 2017 року.

Строк експлуатації лічильника води, встановлений в колодязі ОСОБА_1 , закінчився і їй запропоновано придбати такий, що відповідає затвердженим вимогам Технічних регламентів. 03 липня 2017 року контролером КП «Чорноморськводоканал» складено акт про необхідність заміни лічильника або здійснити його повірку. За період з 10 квітня 2017 року (зняття пломби) по 09 жовтня 2018 року відповідач не зверталась стосовно опломбування водомірного вузла, а тому за цей період заборгованість розрахована по затвердженим тарифам: з 01 квітня 2017 року по 01 вересня 2017 року нарахування за водопостачання та водовідведення проводилось по затвердженим тарифам за 1 особу 65,24 грн/міс, за 1 сотку поливу 125,20 грн/місяць; з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року - за 1 особу 79,27 грн/місяць, за 1 сотку поливу 150,60 грн/місяць; з 01 жовтня 2017 року по 16 вересня 2018 року - за 1 особу 95,49 грн/місяць, за 1 сотку поливу 181,02 грн/місяць; з 16 вересня 2018 року - за 1 особу 110,05 грн, за 1 сотку поливу 206,33 грн/місяць. Тому загальна сума становила 18 143,97 грн. З 19 жовтня 2018 року плата нараховується згідно показників лічильника.

Розмір земельної ділянки зазначено власноручно ОСОБА_1 та становить 963 кв. м, про що свідчить і копія плану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначено, що під будинком та допоміжними приміщеннями 237 кв. м, а загальна площа - 1200 кв. м (1200-237=963). Нарахування на поливну площу земельної ділянки здійснюється виходячи з загальної площі на основі технічного паспорту БТІ з відрахуванням площі під забудову та двором. Будь яких інших документів про зміну поливної площі вона не надала та не повідомила відповідно до п. 4.2.3 укладеного договору № від 10 квітня 2013 року. Документально зафіксована зміна земельної ділянки до 0,1424 га лише в 2019 році, а заборгованість виникла за період 2017-2018 роки.

КП «Чорноморськводоканал» просило суд стягнути із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на його користь заборгованість по оплаті водопостачання та водовідведення у розмірі 23 767,89 грн та всі судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов КП «Чорноморськводоканал» об`єднано в одне провадження.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2021 року, з урахуванням ухвали від 07 червня 2021 року про виправлення описки, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов КП «Чорноморськводоканал» задоволено.

Стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість з оплати водопостачання та водовідведення на користь КП «Чорноморськводоканал» у розмірі 23 767,89 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивоване тим, що позивачем за первинним позовом не надано підтверджуючий документ про зміну поливної площі. ОСОБА_1 зазначає, що зверталась неодноразово до КП «Чорноморськводоканал» за перерахунком суми заборгованості, оскільки збільшилась площа забудови на земельній ділянці, проте, як вбачається з листування між ними, не надано документу, на підставі якого можна було виконати такий перерахунок. Суду не надано копію технічного паспорту, а саме плану земельної ділянки, що б підтвердило фактичну зміну площі поливу, тобто забудови земельної ділянки.

Оскільки ОСОБА_1 не встановила засіб обліку води у встановлені чинним законодавством строки, облік споживання був здійснений відповідно до закону на підставі встановлених норм і тарифів. ОСОБА_1 не була сплачена сума заборгованості за водопостачання та водовідведення і на час розгляду справи не погашена.

ОСОБА_1 просить КП «Чорноморськводоканал» відновити водопостачання до житлового будинку, проте основною умовою відновлення водопостачання є сплата заборгованості.

Також ОСОБА_1 просить суд зобов`язати КП «Чорноморськводоканал» здійснити перерахунок заборгованості за водопостачання та водовідведення, але позивачем за первинним позовом не надано документи, а саме план земельної ділянки, який би надав право на здійснення такого перерахунку. ОСОБА_1 посилається на численні заяви та переписку з КП «Чорноморськводоканал», які носять лише інформативний характер та жодним чином не підтверджують неправомірність дій чи бездіяльність КП «Чорноморськводоканал», оскільки дослідивши надані заяви та листи-відповіді комунального підприємства можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не виконувала укладені умови договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за первинним позовом через їх недоведеність.

З огляду на надані сторонами докази, суд вважав за можливе зустрічний позов КП «Чорноморськводоканал» задовольнити. Стягуючи суму заборгованості за водопостачання та водовідведення в розмірі 23767,89 грн за період з 01 квітня 2017 року по 16 вересня 2018 року, суд виходив з відсутності за цей період у споживачів засобу обліку води та визначення суми заборгованості за нормами споживання за дві особи та за полив площі земельної ділянки 963 кв. м.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язано КП «Чорноморськводоканал» відновити водопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано КП «Чорноморськводоканал» здійснити перерахунок заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по 19 жовтня 2018 року за спожиті послуги водопостачання та водовідведення домоволодінням під АДРЕСА_1 виключивши заборгованість в розмірі 18 143,97 грн.

Стягнено з КП «Чорноморськводоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В стягненні з КП «Чорноморськводоканал» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди відмовлено.

Зустрічний позов КП «Чорноморськводоканал» залишено без задоволення.

Стягнено з КП «Чорноморськводоканал» на користь держави понесені судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

Постанова мотивована тим, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17, відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі N 233/4620/17 (провадження № 61-12053св18), дійшов висновку, що саме виконавець послуг несе відповідальність за своєчасну повірку за обліковим записом води, встановленого у квартирі споживача, його обслуговування та ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій споживача, оскільки стосується правових відносин як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а споживач має право на безоплатну перевірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.

10 квітня 2017 року під час складання акта про заміну засобу обліку води та зняття його на повірку зобов`язання поновити на обліковий запис лічильник холодної води, встановлений у будинку позивача, повинен був здійснений за рахунок відповідача, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж зазначеного лічильника. Отже, дії відповідача щодо нарахування заборгованості за період з 01 квітня 2017 року по 16 вересня 2018 року по затвердженим нормам є протиправними, а тому зазначена заборгованість підлягає виключенню.

Обмеження/припинення надання послуг можливе у випадках, визначених законом, зокрема і у разі існування заборгованості зі сплати комунальних послуг. Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 522/14677/16-ц (провадження № 61-27719св18). Враховуючи, що відповідач безпідставно нарахував заборгованість за водопостачання та водовідведення за нормами споживання за період з 11 квітня 2017 року по 19 жовтня 2018 року, судова колегія дійшла до висновку про необхідність його відновлення.

Враховуючи неправомірне відключення позивача від постачання води, незаконне нарахування заборгованості, ОСОБА_1 зазнала моральні страждання, а тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, судова колегія враховує період відключення води та виходячи з засад розумності і справедливості визначає суму в розмірі 500,00 грн.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди в розмірі 50 000,00 грн, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Судова колегія не приймає до уваги товарний чек від 29 травня 2017 року щодо придбання нею водоміра вартістю 730,00 грн, оскільки в ньому не зазначено його номер та не доведено, що саме він придбаний позивачем.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з КП «Чорноморськводоканал» на користь держави.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2022 року КП «Чорноморськводоканал» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Чорноморськводоканал» судові витрати, понесені по сплаті судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 10 567,20 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання апеляційного суду на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду не є доцільними при розгляді цієї справи, оскільки справа № 229/1539/17 розглядалась стосовно повірки квартирних лічильників води, до складу затверджених тарифів водоканалу зовсім іншого міста входила «Періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку води», але не застосовувалась водоканалом, тобто не надавалась, що і є порушенням. Тому, посилання суду на справу № 229/1539/17 є помилковим, оскільки в ОСОБА_1 вузол обліку (лічильник) встановлений в приватному будинку садибного типу в колодязі, а в затверджений тариф за водопостачання та водовідведення по місту Чорноморськ не входила «Періодична повірка, обслуговування та ремонт вузлів обліку приватного сектору». Спірні відносини виникли 10 квітня 2017 року, а саме вийшов строк повірки водомірного вузла обліку в приватному будинку садибного типу, тому суду необхідно було застосовувати законодавство, що було чинне на момент виникнення спірних відносин, тобто до вступу в силу Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року не був передбачений механізм відшкодування понесених витрат виконавцем у такому випадку. Разом з тим, стаття 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року помилково трактується та застосовується в цьому спорі як посилання на безоплатне виконання виконавцем/виробником відповідної послуги та при цьому не враховуються норми чинного законодавства, що регулюють відповідні правовідносини між споживачами та виконавцями/виробниками таких послуг у цій галузі у їх сукупності. В цьому випадку слід застосовувати також положення постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», якою затверджено Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, і передбачено механізм розрахунку економічно обґрунтованих тарифів та визначено перелік витрат, які можуть включатися до складу повної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, та відповідно, тарифів на ці послуги (далі - Порядок). З урахуванням положень Порядку витрати, пов`язані з періодичною повіркою приладів обліку, які є власністю фізичної особи - споживача, не включалися до складу тарифів з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до пункту 24 Розділу «Загальні вимоги до формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» Порядку до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов`язані із збутом централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, а саме: витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата (в даному випадку - водоканалу). Тобто, підприємство мало б право здійснювати таку повірку в приватних будинках садибного типу за рахунок підприємства при умові закладення в тариф, якби в Порядку було це визначено та відповідно затверджено рішенням органом місцевого самоврядування, та на підставі договорів між споживачем та виконавцями.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Роботи з встановлення засобів обліку води проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Це передбачено пунктом 9 постанови Кабінету Міністрів України № 630 та пунктом 5.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (наказ МінЖКГ від 27 червня 2008 року № 190) (чинні на момент виникнення спору). Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) здійснюються за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, перевірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонту, в той час як обов`язково споживач оплачує плату за надані послуги за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Таким чином, індивідуальні прилади обліку, встановлені в квартирах, будинках, які є власністю споживача, можуть бути повірені за рахунок виробника питного водопостачання, якщо ця послуга включена до тарифу. А оскільки послуга повірки квартирних приладів обліку води не включена до тарифу та договору, тому не може виконуватися за рахунок КП «Чорноморськводоканал». Тому посилання апеляційного суду на пункти 9, 30 та 32 Правил № 630 стосовно повірки вузлів обліку за рахунок виконавця є помилковим, оскільки вони стосуються квартирних засобів обліку у багатоквартирному будинку. Слід зазначити, що на адресу КП «Чорноморськводоканал» за період з 10 квітня 2017 року по 01 жовтня 2018 року не надходив на повірку лічильник № 2031419, в якого закінчився міжповірочний інтервал.

Тому ОСОБА_1 повинна була самостійно, за власний рахунок, здійснити монтаж, демонтаж, транспортування та чергову повірку приладів обліку згідно з затвердженим міжповірочним інтервалом. ОСОБА_1 у період з 10 квітня 2017 року по 09 жовтня 2018 року (період виникнення заборгованості) не зверталась до КП «Чорноморськводоканал» стосовно опломбування нового водомірного вузла. Всі звернення, що надходили на адресу КП «Чорноморськводоканал» від ОСОБА_1 , були датовані після 16 жовтня 2018 року, тобто після встановлення та опломбування нового лічильника води, та стосувалися наявності заборгованості, а не опломбування нового лічильника.

КП «Чорноморськводоканал» неодноразово ОСОБА_1 надсилались попередження про заборгованість від 17 липня 2019 року, 23 вересня 2019 року, від 29 листопада 2019 року, 21 січня 2020 року. У зв`язку з виникненням загальної заборгованості у розмірі 29 138,39 грн централізоване водопостачання та водовідведення було припинено 19 лютого 2020 року на підставі пункту 5 частини першої статті 8 та частини четвертої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Тому відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства, яке стосовно боржника діяло згідно чинного законодавства, не обґрунтовано. Крім того, згідно частини третьої статті 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» заподіяна споживачеві моральна (немайнова) шкода, що є порушенням його законних прав, відшкодовується підприємством питного водопостачання та/або централізованого водовідведення у порядку, встановленому законом. Порядок відшкодування такої шкоди законом не передбачений.

На підставі заяви ОСОБА_2 , квитанції про сплату заборгованості та оплати вартості підключення (відновлення водопостачання) до мереж водопостачання, КП «Чорноморськводоканал» 12 листопада 2021 року відновив водопостачання за її адресою.

У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу КП «Чорноморськводоканал», у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.

Зазначає, що і діюче законодавство, і судова практика вживають терміни споживачі централізованого водопостачання різних форм власності. Таким чином, виокремлювати споживачів централізованого водопостачання, які проживають у будинках садибного типу, в окрему категорію споживачів ані законодавство, ані судова практика не відносить.

Законодавством не передбачено право виконавця припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем. Відключити від водопостачання в період дії карантину людину віком 90 років, яка має захворювання і обмежена в пересуванні, є злочином, який не можна вимірювати в категоріях завдання цивільної шкоди.

У серпні 2023 року до Верховного Суду від КП «Чорноморськводоканал» надішли пояснення на відзив ОСОБА_1 .

Зазначає, що посилання ОСОБА_1 на судову практику є неправильним, оскільки припинення водопостачання споживача відбулося 19 лютого 2020 року у зв`язку із заборгованістю. Щодо посилання ОСОБА_1 на неправомірне її відключення від водопостачання на період дії карантину, то КП «Чорноморськводоканал» діяло відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, оскільки заявник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, заявник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Також заявник указує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

18 січня 2023 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на подання відзиву задоволено. Продовжено ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну КП «Чорноморськводоканал».

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених первісних позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Чорноморськводоканал» про зобов`язання відновити водопостачання до житлового будинку, здійснити перерахунок заборгованості за водопостачання та водовідведення, стягнення 1 000,00 грн моральної шкоди, залишення без задоволення зустрічного позову КП «Чорноморськводоканал». В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, згідно договору № від 10 квітня 2013 року про надання послуг водопостачання та водовідведення з КП «Іллічівськводоканал» (назва на час укладення) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є споживачами.

Згідно з пунктом 1.1. цього договору Водоканал зобов`язується надавати послуги з централізованого водопостачання та водовідведення своєчасно та належної якості, а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги по встановленим тарифам у строки та на умовах, передбачених даним договором.

Нарахування за водопостачання здійснюються на підставі договору № від 10 квітня 2013 року, копії плану земельної ділянки, копії довідки № 352 від 10 квітня 2014 року про склад сім`ї.

Згідно пункту 1.3 договору № зазначена площа зелених насаджень, саду, городу, яка становить 963 кв. м.

Згідно з пунктом 4.2.3. договору № від 10 квітня 2013 року споживач зобов`язаний повідомляти Водоканал протягом одного місяця про зміни кількості мешканців, поливної площі, та надати Водоканалу копії відповідних документів.

Відповідно до акта на заміну водоміру чи зняття на повірку від 10 квітня 2017 року, у зв`язку з періодичною повіркою лічильника LK-20 № 2031419 контролером Водозбуту КП «Чорноморськводоканал» знято пломбу в присутності ОСОБА_1 . Зазначено, що лічильник LK-20 №2031419 не відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 163 від 24 лютого 2016 року, та Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13 січня 2016 року, і у зв`язку з закінченням міжповірочного інтервалу, який визначено до 05 травня 2016 року, подальшій експлуатації не підлягає. ОСОБА_1 від пломбування вентилю відмовилась.

Згідно з актом на заміну водоміру чи зняття на повірку від 19 жовтня 2018 року встановлено водомір, дату випуску - 20 серпня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

За період з 10 квітня 2017 року (зняття пломби) по 09 жовтня 2018 року заборгованість розрахована відповідачем по затвердженим тарифам, загальна сума за водопостачання та водовідведення становить 18 143,97 грн. З 19 жовтня 2018 року плата нараховується згідно показників.

19 лютого 2020 року водопостачання за адресою відповідачів було припинено КП «Чорноморськводоканал», яким зазначено, що розмір заборгованості на момент припинення становив 29 138,39 грн.

ОСОБА_3 зверталась неодноразово до відповідача за перерахунком суми заборгованості.

Позиція Верховного Суду

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша, друга статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів споживачу, є видом договору купівлі-продажу (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року в справі № 336/337/16-ц (провадження № 61-2704св18).

Відповідно до частини другої, третьої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року N 113/98-ВР (в редакції, чинній на час прийняття в експлуатацію приладу обліку холодної води, встановленого в будинку позивача - 2013 рік) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Порядок подання фізичним особам, які не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовують для здійснення розрахунків за споживання енергії для побутових потреб електроенергію і теплову енергію, газ і воду) на періодичну перевірку цих засобів та оплати за роботу, пов`язану з перевіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

У частині четвертій статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року N 1314-VII, який набрав чинності 01 січня 2016 року, в редакції, чинній до 01 серпня 2017 року, тобто на час складення акта на заміну водоміру чи зняття на повірку від 10 квітня 2017 року, було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 9, 30, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 02 серпня 2017 року, тобто в редакції на час складення акту на заміну водоміру чи зняття на повірку від 19 жовтня 2018 року, періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження

№ 61-27909сво18) вказано, що «відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 233/4620/17 (провадження № 61-12053св18), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП «Компанія «Вода Донбасу», тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивача, оскільки стосується правових взаємовідносин КП «Компанія «Вода Донбасу» як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а позивач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води. За таких обставин правильним є висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, про зобов`язання відповідача поновити на абонентському обліку лічильник холодної води КВ-1,5, встановлений у квартирі позивача, здійснити за власний рахунок періодичну повірку, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж зазначеного лічильника і провести перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1, з 01 вересня 2016 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 759/23657/20 (провадження № 61-21217св21) вказано, що:

«відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Таким чином, контроль за проведенням періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися виконавцем зазначених послуг. При цьому оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем. Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановив, що КП «Київтеплоенерго» не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого у квартирі ОСОБА_1 лічильника гарячого водопостачання, з урахуванням положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правил № 630, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344. Отже обґрунтованим є висновок про зобов`язання провести періодичну повірку засобу обліку гарячого водопостачання, що встановлений у квартирі ОСОБА_1 , саме суб`єкта господарювання, який здійснює господарську діяльність з гарячого водопостачання до квартири позивача - КП «Київтеплоенерго», оскільки це підприємство є виконавцем цієї послуги і на нього покладається обов`язок проводити повірку засобів обліку. При цьому, оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем.

Пункт 10 Правил № 630 визначає, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. Не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що нарахування позивачу оплати за водопостачання гарячої води і водовідведення проводиться згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання КП «Київтеплоенерго» провести періодичну повірку засобу обліку гарячого водопостачання та зобов`язання провести перерахунок заборгованості за послуги з гарячого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з початку надання відповідних послуг.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 215/6483/19 є безпідставними, оскільки в наведеній справі та справі, яка переглядається, є різними підстави позову, встановлені фактичні обставини. Так, у справі № 215/6483/19 Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що до 28 листопада 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Отже на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води (грудень 2017 року), така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що відповідач за свій рахунок мав здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води. Проте, у справі, яка переглядається, КП «Київтеплоенерго» не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого у квартирі ОСОБА_1 лічильника гарячого водопостачання.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначений висновок у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 не можна брати до уваги, оскільки у наведеній справі правовідносини виникли до 2017 року, є безпідставними, оскільки Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344 поклали обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, проте не визначили обов`язку власника щодо контролю за проведенням періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж. При цьому оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається:

апеляційний суд зробив правильний висновок, що на час складення акта на заміну водоміру позивача чи зняття на повірку від 10 квітня 2017 року періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб воду), що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, до обов`язків якого також входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт;

апеляційний суд встановив, що відповідно до акта на заміну водоміру чи зняття на повірку від 10 квітня 2017 року, у зв`язку з періодичною повіркою лічильника LK-20 № 2031419, контролером КП «Чорноморськводоканал» знято пломбу засобу обліку води ОСОБА_1 ; КП «Чорноморськводоканал» не забезпечило проведення повірки та встановлення засобу обліку води за адресою позивача, який встановлено лише 19 жовтня 2018 року за рахунок позивача; за вказаний період з 10 квітня 2017 року (зняття пломби) по 19 жовтня 2018 року КП «Чорноморськводоканал» нарахована заборгованість по затвердженим тарифам (нормам споживання води) в сумі 18 143,97 грн; не погоджуючись з вказаною сумою заборгованістю ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача із заявами про її перерахунок, натомість відповідач 19 лютого 2020 року припинив водопостачання за адресою позивача у зв`язку з несплатою заборгованості;

за обставин цієї справи апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення первісних позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення та відновлення водопостачання до житлового будинку ОСОБА_1 .Зазначене виключає можливість задоволення зустрічного позову КП «Чорноморськводоканал» про стягнення відповідної заборгованості.

Колегія відхиляє доводи касаційної скарги щодо необхідності відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17, з посиланням на підзаконні акти, якими регулюються взаємовідносини у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, з таких підстав.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України).

За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19)).

У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22)).

Тому при вирішенні цього спору застосуванню підлягають норми ЦК України та Законів України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо стягнення моральної шкоди

Згідно з частинами першою-другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг».

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Апеляційний суд встановив, що внаслідок неправомірних дій відповідача (відключення від постачання води, необґрунтоване нарахування заборгованості за період з 11 квітня 2017 року по 19 жовтня 2018 року) ОСОБА_1 зазнала моральні страждання, тому врахувавши вимоги розумності і справедливості зробив правильний висновок про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного оскарження, не дають підстав для висновку, що судове рішення в оскарженій частині ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року в частині задоволених первісних позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про зобов`язання відновити водопостачання до житлового будинку, здійснити перерахунок заборгованості за водопостачання та водовідведення, стягнення 1 000,00 грн моральної шкоди, залишення без задоволення зустрічного позову Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов

М. Є. Червинська