Справа № 639/3627/23
Провадження № 2/639/599/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/3627/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 51 403,87 грн., інфляційні втрати в сумі 3 560,60 грн. та 3% річних у розмірі 542,46 грн. а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства.

Відповідачі, у свою чергу, отримуючи послуги за адресою: АДРЕСА_1 не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.11.2014 по 23.02.2022 у сумі 51 403,87 грн.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги відповідачам нараховані інфляційні витрати в сумі 3 560,60 грн. та 3% річних у розмірі 542,46 грн.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2014 по 23.02.2022 у сумі 51 403,87 грн., інфляційні втрати у сумі 3 560,60 грн. та 3% річних у сумі 542,46 грн., а всього 55 506,93 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шість гривень 93 копійки).

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору по 1 342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні 00 копійок) з кожного окремо.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року у цивільній справі № 639/3627/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року у цивільній справі № 639/3627/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасовано.

Цивільну справу № 639/3627/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в судове засідання.

26 березня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких повідомив, що на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017.

26 березня 2024 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких повідомила, що стороною позивача не надано розрахунок заборгованості з урахуванням застосування строків позовної давності. Зазначила, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за період після 24.02.2022 не відповідає вимогам нормативно-правових актів.

17 квітня 2024 року представником позивача в судовому засіданні подана заява про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року без виходу до нарадчої кімнати повернуто заяву про зменшення позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє на підставі довіреності від 05.09.2023, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Зазначив, що в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат адвокат Зудер`янц В.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 22 грудня 2023 року № б/н, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши думку представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, судом встановлено, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04 липня 2023 року та від 12 липня 2023 року, вбачається, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3, 9).

Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.11.2014 по 23.02.2022 у сумі 51 403,87 грн. (а.с. 4-5).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу відповідачами не погашена.

У відповідності до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV, обов`язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач.

Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 18 вищезазначених правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак відповідачі, отримуючи надані їм послуги з теплопостачання, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.11.2014 по 23.02.2022 у сумі 51 403,87 грн.

Позивач також просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 3 560, 60 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 542,46 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги. (а.с. 6)

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, заборгованість по сплаті за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2014 по 23.02.2022 становить 51 403,87 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 3 560,60 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 542,46 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Зудер`янц В.В.,надала до суду заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої зазначила, що позивач звернувся до суду 11.07.2023, а отже строк позовної давності щодо вимог позивача обмежується датою 11.07.2020.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

В свою чергу від позивача надійшла заява, згідно якої він просив у разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк застосувати лише до 02.04.2017, оскільки під час дії карантину та воєнного стану в Україні продовжуються строки визначені ст. 257 ЦПК України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки,визначеністаттями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.

Строк позовної давності до позовних вимог за період з 01.11.2014 по 01.04.2017 сплив, та у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

З огляду на викладене, за заявою відповідача суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин, та з урахуванням приписів пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 32 063,86 грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, розмір яких розрахований за період з 01.07.2020 по 28.02.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.07.2020 по 28.02.2022 на адресу: АДРЕСА_1 , боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 3 560,60 грн та 3% річних у сумі 5 42,46 грн (а.с.6).

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 заперечувала проти складеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних та суд також не погоджується з вказаним розрахунком, вважає його необґрунтованим та обрахованим невірно.

Разом з цим, представник відповідача надала свій розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно якого за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 1 807,63 грн, три відсотки річних - 541,32 грн., з яким також погодився представник відповідача.

Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц.

Так, постановою КМУ від 05.03.2022 № 206, яка застосовується з 24.02.2022, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 включно не підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку наданого представником позивача розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 1 807,63 грн, три відсотки річних - 541,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з наданим представником відповідача розрахунком інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 32 063,86 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 807,63 грн та трьох відсотків річних у розмірі 541,32 грн, за період з 01.07.2020 по 23.02.2022, а всього 34 412,81 грн.

Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 55 506,93 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 34 412,81 грн. = 62,9 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2 684, 00 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 62,9 % = 1688, 24 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст. ст. 317, 322, 625 ЦК України, ст. 162 ЖК Української РСР, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005. №630, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 32 063,86 грн., інфляційні витрати в сумі 1 807,63 грн. та 3% річних у сумі 541,31 грн. за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 включно, а всього 34 412,81 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста дванадцять гривень 81 копійка).

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору по 844,12 грн. (вісімсот сорок чотири гривні 12 копійок) з кожного окремо.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.04.2024

Найменування сторін:

Позивач:

- Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823;

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В. В. Труханович