ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М. Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №202/16822/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року, постановлену у складі судді Рунчевої О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернулось до суду з заявою про заміну вибулого стягувача - ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні №65838277, відкритому 17.06.2021 року приватним виконавцем Сидорук Л.В., на підставі виконавчого напису №53877 вчиненого 24.05.2021, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Михальченко А.О. від 08.09.2023 року цивільну справу було передано до Нікопольського міськрайонного суду за підсудністю.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником задоволено. Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому проваджені відкритому на піставі виконавчого напису №53877 вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Не погодившись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.2 ст.442 ЦПК України, розглянуто справу без належного повідомлення учасників справи про час розгляду справи. Суд замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні, не встановивши, чи здійснювалося стягнення у вже відкритому виконавчому провадженні, на яку суму здійснювалося стягнення, чи були враховані вже стягнуті з боржника суми при переході (передачі) права вимоги до нового кредитора, що призвело до фактичного затвердження судовим рішенням суми, переданої за договором відступлення прав вимоги до ТОВ «Дебт Форс», яка не відповідає сумі, яка стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса, з урахуванням вже стягнутих з ОСОБА_1 сум.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення заяви, оскільки замінюється сторона стягувана у відкритому виконавчому провадженні, а право нарахування заборгованості кредитором за кредитним договором та зазначення іншої суми заборгованості в реєстрах боржників до договорів про відступлення прав вимоги не відносить до досліджуваних судом правовідносин та не впливає на зміну визначеного виконавчим написом нотаріуса у бсзспірному порядку - суми боргу, оскільки, в даному випадку змінюється стягувач на правонаступника, а не стягується борг в судовому порядку, при цьому, відсутній предмет спору. Боржником не доведено, яким чином ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2023р. порушує її інтереси, адже, змінюється лише стягувач у відкритому виконавчому провадженні з приводу виконання Виконавчого напису нотаріуса.

В судовому засідання апеляційного суду представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №53877 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. відкрито виконавче провадження №65838277 з примусового виконання виконавчого напису №53877 від 24.05.2021 року.

08.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №08-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступив на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс» своє право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1499/3556BCLKZC2.

10.05.2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТоВ «Дебт Форс» укладено договір №10-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №1499/3556BCLKZC2.

Задовольняючи заяву про заміну сторони, суд першої інстанції виходив з того, що до ТОВ «Дебт Форс», як правонаступника первісного кредитора, перейшли всі права та обов`язки кредитора за виконавчим написом, який на час розгляду судом заяви не виконаний.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з даним висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За приписами ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно з ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, яке відбулося 20 листопада 2023 року, що позбавило можливості заявника з`явитися до суду та дати свої пояснення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №522/18010/18 від 18 квітня 2022 року .

Допущені судом процесуальні порушення, відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали від 29 травня 2019 року прийнятої у відсутність і без повідомлення заінтересованої сторони.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного сповіщення є обґрунтованими.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва, після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження, в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Також, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2022 року у справі №34/425 (провадження №12-69гс21), при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

На стадії виконання судового рішення, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення, заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Наведені вище висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року справа № 2-7763/10, провадження № 14-197 цс 21.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про відступлення прав вимоги №08-02/23 відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» своє право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №1499/3556BCLKZC2, яке в свою чергу за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-05/23 від 10 травня 2023 року відступило набуте право грошової вимоги ТОВ «Дебт Форс».

Колегія суддів наголошує, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.

Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України, і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України, презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України, є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

Таким чином, встановивши, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило права вимоги ТОВ «Дебт Форс» за виконавчим написом №53877 від 24.05.2021 року, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 93 920,27 грн. яке на даний час не виконане, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та у виконавчому листі.

Оскільки ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржника ОСОБА_1 , то звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції у відповідності до наведених норм чинного законодавства прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасуванню оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, про задоволення вимог заявника.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, адреса: 02121, м.Київ, вул.Харківське Шосе, буд.201/203, літера 2А, офіс 602) у виконавчому проваджені відкритому на піставі виконавчого напису №53877 вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (м.Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602; ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв