КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4973/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 761/2761/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року, ухвалені у складі судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 11 500 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 11.06.2011 року він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який 27.09.2022 року було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач проживає окремо від позивача та дитини. Однак, матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно в достатньому розмірі на утримання дитини не надає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 18.01.2023 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5220 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що дитина проживає з батьком та знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач не бере участі в утриманні дитини, аліменти не сплачує, участі у додаткових витратах не бере і при цьому не бажає цього робити і намагається ухилитися від виконання свого обов`язку, чим порушує права власної дитини. Дитина перебуває у підлітковому віці, активно розвивається, навчається, відвідує додаткові заняття, що відповідно потребує значних витрат. При цьому, дитина потребує належних умов проживання, одягу відповідно до віку та сезону, повноцінного харчування, оздоровлення, лікування, проведення дозвілля. Натомість судом першої інстанції винесена сума, яка не покриває навіть половини суми харчування дитини в місяць, а також придбання одягу, шкільного приладдя, відвідування лікаря та додаткових занять. Вказує, що на утриманні позивача знаходиться ще одна малолітня дитина, оскільки позивач створив нову сім`ю і у його дружини є син. Доводи відповідача щодо того, що позивач нещодавно придбав автомобіль, не відповідають дійсності.

Крім того, матеріали справи містять докази щодо матеріального стану відповідача. Так, згідно з податковою декларацією від 10.05.2022 року дохід відповідача за рік склав 525 205,19 гривень. Згідно з податковою декларацією від 09.02.2023 року дохід відповідача за три квартали склав 1 202 159, 07 гривень. З наведеного випливає, що відповідач має стабільний і високий дохід. Відповідач не має на утриманні нікого, вона не сплачує аліменти іншим утриманцям. Неповнолітня Діана є її єдиною дитиною і вона може брати участь в утриманні дитини на рівні з позивачем.

Вважає, що заявлена сума аліментів в розмірі 11500 гривень є повністю обґрунтованою та об`єктивною з огляду на потреби та матеріальне становище дитини, а також матеріальне становище відповідача, її високий дохід та відсутність у неї на утриманні інших дітей.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що під час прийняття даного рішення суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, адже сума заявлених витрат у суді першої інстанції (20 000 гривень) відповідає критерію реальності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що в договорі про визначення місця проживання дитини сторони не визначилися з порядком матеріального утримання дитини, оскільки усно було домовлено, що дитина буде проживати по черзі з кожним з батьків, і кожен буде нести витрати на дитину особисто. Однак, після підписання нотаріального договору позивач почав порушувати домовленості, вчиняти перешкоди у спілкуванні з дитиною, налаштовувати доньку проти неї.

Вказує, що з моменту підписання договору про визначення місця проживання дитини з позивачем (червень 2022 року) до моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів (січень 2023 року), вона в повному обсязі виконувала свій обов`язок, дбала про доньку, перераховувала кошти на її рахунок, купувала їй речі, оплачували розваги і т.д. Крім цього, сама пропонувала позивачу розділити витрати на дороговартісні покупки та лікування доньки, проте він відмовився. В матеріалах справи наявні письмові докази, квитанції, чеки, фотографії, скріншоти листування з апелянтом.

Звертає увагу, що вона добросовісно виконує свій материнський обов`язок щодо утримання дитини, жодним чином не ухиляється від його виконання, виходячи з своїх фінансових можливостей та потреб дитини. З початку 2023 року апелянт заблокував банківську картку дитини на отримання нею від відповідача коштів та не надає бачитися з донькою протягом 2023 року, однак відповідач намагається продовжувати надсилати кошти на дитину, але вже на особисту банківську карту апелянта.

Крім того, з наданих позивачем до суду доказів витрат на дитину за 2022-2023 роки, вбачається, що ці витрати (не враховуючи разові дорогі покупки смартфону і ноутбуку, які не були попередньо погоджені з позивачем) не підтверджують витрати позивача на утримання дитини в розмірі 11 500 грн. щомісячно. Обчислений позивачем розмір аліментів є явно суттєво завищеним, належними письмовими доказами ним не обґрунтований, оскільки при стягненні аліментів у розмірі 11 500 грн. щомісячно на дитину виходить, що вона самостійно буде забезпечувати доньку, що суперечить вищевикладеному, зокрема й обов`язку обох батьків утримувати свою дитину. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 3000 грн. щомісячно, відповідає законодавчо закріпленим нормам, потребам дитини та є справедливим по відношенню до принципу рівності відповідальності обох батьків.

Щодо стягнутих витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції прийняв документи адвоката апелянта, визнав витрати співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих послуг і задовольнив вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з принципу встановленого ст. 141 ЦПК, оскільки позов апелянта був задоволено частково. Припущення апелянта, що зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу винесено за ініціативи суду, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи наявне подане відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. При цьому відповідач не заперечувала проти сплати нею половини витрат за відвідування дитиною репетиторів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представниа позивача, відповідача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, відповідач не надає постійної і регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини у достатньому розмірі. Приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача та відсутність у неї на утриманні інших осіб, які потребують її матеріальної допомоги, а також встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, з врахуванням принципу справедливості і розумності, аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

З висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів колегія суддів погоджується не у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема на дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 11.06.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 р. в справі № 761/6714/22.

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 16 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сторож Г.В., місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Шевченківському районі м. Києва як фізична особа-підприємець та отримує стабільний дохід.

Згідно з наявною в матеріалах справи податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця від 10.05.2022 року дохід відповідача за 2022 рік склав 525 205,19 гривень. Згідно з податковою декларацією від 09.02.2023 року дохід відповідача за три квартали 2023 року склав 1 202 159, 07 гривень (а.с 60-63).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив, позивач вказував, що дитина додатково відвідує гуртки, активно готується до вступу у вищий навчальний заклад, відвідує багато додаткових занять, також значних витрат потребує лікування зубів у дитини, придбання одягу та взуття. На підтвердження зазначених витрат надав квитанції про оплату з карткового рахунку, зокрема витрат на послуги лікаря-стоматолога за лютий - березень 2023 року на суму 4700 грн., на придбання одягу: вересні 2022 року - 3014 грн., у січні 2023 року - 2190 грн., березні 2023 року - 7532 грн., квітні 2023 року - 3192 грн., придбання канцелярського приладдя та книжок для дитини : у квітні 2022 року - на суму 1186 грн., у серпні 2022 року - 3173 грн., витрат на додаткові заняття з англійської мови - на суму від 1120 грн. до 1600 грн. щомісяця.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не повному обсязі врахував суму заявлених позивачем щомісячних витрат на утримання дитини, розмір доходів відповідача, яка є фізичною особою-підприємцем та отримує стабільний дохід від підприємницької діяльності.

Як пояснив у суді апеляційної інстанції представник позивача, середній розмір витрат позивача на дитину в місяць від 12 до 20 тисяч гривень, в залежності від необхідності придбання одягу та витрат на лікування. При цьому на даний період часу постійні витрати лише на додаткові заняття дитини становлять : вартість додаткових занять з англійської мови - 450 грн. за одне заняття, два заняття в тиждень, 280 грн. за одне заняття математикою - один раз на тиждень, заняття в спортивній секції - 2 рази на тиждень, вартістю 500 грн.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач зазначила, що її середньомісячний дохід від підприємницької діяльності становить 20 - 30 тисяч гривень у місяць. При цьому відповідач не заперечувала проти сплати нею половини витрат за навчання дитини з репетиторами, тобто визнала доводи апеляційної скарги в цій частині.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення необхідних потреб та гармонійного розвитку дитини, враховуючи вік дитини, обсяг витрат позивача на її утримання, та матеріальне становище відповідача, яка є працездатною та має стабільний дохід від підприємницької діяльності та не заперечувала проти сплати нею половини витрат за додаткові заняття дитини, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини у загальному розмірі 6000 грн. щомісячно.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, позивачем не надано доказів тих обставин, що він особисто несе витрати на утримання дитини у розмірі 23 000 грн. щомісячно, з яких 11 500 грн. на утримання дитини має компенсувати відповідач.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має стабільний і високий дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 11500 гривень, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не доведено необхідність визначеного позивачем розміру щомісячних витрат на дитину в сумі 23 000 грн, як і можливості відповідача сплачувати вказану суму.

Крім того, участь батьків у додаткових витратах на дитину є їх обов`язком, а у разі наявності спору - розмір участі батьків у таких витратах визначається судом ( ст. 185 СК України), а тому необхідність придбання ноутбуку, телефону та інших одноразових витрат не може враховуватись при визначенні щомісячного розміру аліментів, які стягуються для забезпечення необхідних потреб та розвитку дитини.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції має бути враховано наявність на його утриманні неповнолітньої дитини його нинішньої дружини, є безпідставними, оскільки наявність у дружини позивача дитини від іншого шлюбу не дає підстав вважати, що відповідач зобов`язана нести витрати на утримання цієї дитини, яка має своїх батьків, обов`язок яких утримувати свою дитину встановлено ст. 180 СК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Враховуючи положення ч.2 ст.182 СК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про необхідність змінити оскаржуване рішення суду, визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 в сумі 6000 грн. щомісячно.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, інтереси позивача представляв адвокат Бєлік А.С. (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 1611 від 20 листопада 2006 року), повноваження якого підтверджується ордером про надання правової допомоги серії АЕ № 1130104 від 12 січня 2023 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 02/01-23 від 02 січня 2023 року.

Пунктом 7 договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року визначено, що гонорар за надану правову допомогу складає 20 000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 07 червня 2023 року, адвокатом Бєліком А.С. було виконано наступні роботи, а саме: вивчення обставин справи та збір доказів; відпрацювання правової позиції позивача на підставі діючих правових висновків Верховного Суду, дослідження судової практики; надання неодноразових консультацій клієнту; підготовка позовної заяви та направлення її до суду; вивчення відзиву на позовну заяву, додаткове з`ясування, вивчення обставин справи та збір доказів, з огляду на відзив відповідача; підготовка відповіді на відзив та направлення її до суду; вивчення заперечення відповідача та підготовка усних заперечень; представлення інтересів клієнта на судовому засіданні. Всього виконано робіт на 20 000 грн.

На підтвердження факту надання, отримання та оплати професійної правничої допомоги позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 02.01.2023 року на суму 20 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, акт виконаних робіт від 07 червня 2023 року, квитанція від 02.01.2023 року на суму 20 000 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам ст. 137, 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, висновку суду про часткове задоволення позовних вимог, а також з урахуванням наявності заперечень відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, висновок суду першої інстанції про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5220 грн. колегія суддів вважає правильним, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, додаткове рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року - змінити, збільшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із суми 3000 грн. до суми 6000 (шість тисяч) грн. щомісячно.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.