КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/9931/13-ц Головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
Провадження № 22-з/824/693/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Цалованської-Луференко Яни Леонідівни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Булаєнка Антона Олексійовича щодо винесення постанови про накладення штрафу у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнка А.О. щодо винесення постанови від 02 жовтня 2018 року про накладення штрафу у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 12 серпня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник в особі представника - адвоката Цалованської-Луференко Я.Л. звернувся з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01 квітня 2024 року представник заявника - адвокат Цалованська-Луференко Я.Л. надіслала до апеляційного суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 100,00 грн та по сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн.

Заперечення на вказану заяву до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник заявника надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, суб`єкт оскарження та заінтересована особа причини неявки до суду не повідомили, тому на підставі положень частини четвертої статті 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, оскільки їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та вимоги заяви про відшкодування судових витрат, колегія суддів вважає, що заяву слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

З наведеного вбачається, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Зазначене відповідає роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі».

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року про закриття провадження у справі та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому в мотивувальній частині постанови зазначено, що оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382, 452 ЦПК України.

Тобто, вимоги заявника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та по сплаті судового збору були вирішені у постанові Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, тому виходять за межі правового регулювання статті 270 ЦПК України.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Тобто, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення по суті спору у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Отже, у разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим у випадку, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції скасовує судові рішення з передачею справи для продовження розгляду (новий розгляд) до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Вказаний висновок узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 500/2632/19 (провадження № 11-436апп21), від 30 березня 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18).

Ця правова позиція щодо застосування вказаної вище норми права є незмінною.

Під час прийняття постанови Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року розподіл судових витрат не був вирішений, оскільки суд апеляційної інстанції не ухвалював своє рішення і не змінював його, а направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова про передачу справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті.

У заяві про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат представник заявника просить вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом під час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, та витрат по сплаті судового збору.

Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає.

Питання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу та по сплаті судового збору при апеляційному перегляді процесуальної ухвали (про закриття провадження у справі), тобто до ухвалення судом рішення по суті спору, є передчасним і таким, що не відповідає вимогам закону.

Разом із цим, заявник не позбавлений права заявляти вимогу про стягнення на його користь понесених судових витрат під час розгляду даної справи згідно вимог ЦПК України та відповідне питання має бути вирішене судом у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи по суті скарги (в рішенні суду першої інстанції та постановах/ухвалах судів апеляційної та касаційної інстанцій за наслідками його перегляду).

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Цалованської-Луференко Я.Л. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року про закриття провадження у справіє необґрунтованоюта задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови щодо відшкодування цих судових витрат відповідно до вимог статті 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 141, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цалованської-Луференко Яни Леонідівни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 757/9931/13-ц залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній