Справа № 750/209/24
Провадження № 2/750/609/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря - Примак Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 26 жовтня 2023 року. 03.07.1996 відповідачем було придбано 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. 04.06.1997 року відповідачу було подаровано 7/10 частин спірного будинку. Житлова площа будинку в договорах зазначена 43,9 кв.м. В подальшому за спільні кошти подружжя були добудови та перепланування. 23.11.2012 Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідачу площа житлового будинку зазначена 95, 1 кв.м.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.01.2024 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1988 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Городнянської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області.

26 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 6).

В період перебування у шлюбі, а саме 03 липня 1996 року згідно договору, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефедовою Ю.К, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5841 відповідачем придбано 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування від 04 червня 1997 року посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О., зареєстровано в реєстрі за № 3-3099 ОСОБА_3 подарувала відповідачу 7/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту від 25.06.1996 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 68,1 кв.м., житлова площа 43,9 кв.м.

Відповідно до архівного витягу № 17-24/26 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19 листопада 2012 року № 297 про оформлення право встановлювальних документів на об`єкти нерухомого майна оформити свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 95,1 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: гараж АДРЕСА_2 , у зв`язку із закінченням будівництва прибудови.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, витягу про державну реєстрацію прав №36418056 від 26.11.2012 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.11.2012 ОСОБА_2 належить житловий будинок, загальною площею 95,1 кв.м., житлова площа 61,9 кв.м. та гараж.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, будинку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Пунктом 2 частиною 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що 7/10 частин спірного будинку, не є майном, набутим подружжям за час шлюбу і не підлягає поділу між ними, оскільки відповідач набув право власності на частину будинку на підставі договору дарування. За договором дарування загальна площа будинку (на момент 04.06.1997) становила 68,1 кв.м., 3/10 частин спірного будинку (або 20,43 кв.м.) придбано сторонами за час перебування у шлюбі.

На час поділу загальна площа спірного будинку становить 95,1 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу в рівних частинах є 47,43 кв.м. (95,1 кв.м. - 47,67 кв.м. = 47,43 кв.м.), тобто позивачу належить 23,71 кв.м. або частина від загальної площі будинку.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1928 грн 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя