ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 645/238/22

провадження № 22-ц/818/612/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні бабусею та дідусем своїх прав щодо спілкування з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2023 року, постановлене під головуванням судді Сілантьєвої Е.Є., -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні бабусею та дідусем своїх прав щодо спілкування з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити бабусі ОСОБА_1 та дідусю ОСОБА_2 перешкод у їх спілкуванні із онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено такий спосіб участі бабусі ОСОБА_1 та дідуся ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : до 4 років дитини: щосереди з 16:30 до 19:30 в присутності матері, ОСОБА_3 , у місцях за домовленістю з матір`ю, в тому числі за місцем проживання баби і діда; можливість відвідування дитячих свят, змагань, концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, надано право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку; після досягнення 4 років дитини: за домовленістю з матір`ю кожна 1, 2, 4 середа місяця з 16:30 до 20:00; кожна 3 субота місяця з 09:30 до 20:00; щороку 5 днів в період зимових канікул та 5 днів в період літніх канікул для спільного відпочинку за погодженням з матір`ю дитини; щороку 16 серпня з 10:00 до 20:00; можливість відвідування дитячих свят, змагань та концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; у разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, надано право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що запропонований позивачами спосіб участі у вихованні онуки є відірваним від реальності, таким, що не відповідає вимогам закону та інтересам малолітньої дитини, які є найважливішими. Зазначає, що відповідач не відмовляла бабусі з дідусем у можливості спілкування з онукою. Посилається на те, що при розгляді подібних справ, суд повинен діяти виключно в інтересах дитини та врахувати усі обставини справи, зокрема малолітній вік, в якому вона не повинна розлучатися з матір`ю, її прив`язаність до матері, їх близькість, постійне проживання дитини з матір`ю, поведінку позивачів у минулому по відношенню до відповідача та дитини, дотримання графіку режиму дня, а також стосунки, які склалися між дитиною та бабусею з дідусем. Після початку військової агресії з боку РФ проти України, відповідачка разом з малолітньою дочкою виїхали до Німеччині, де знаходяться на теперішні час. Про знаходження відповідачки та ОСОБА_6 за кордоном відомо позивачам і вони, відповідачка впевнена, з розумінням ставляться до цього. Проживання ОСОБА_3 з дитиною за кордоном підтверджується доданими до суду копіями документів, а саме посвідкою на проживання у Німеччині та документом на підтвердження медичного страхування. Строк повернення відповідачки до України на сьогодні невизначений по загальновідомим причинам. У наданих до суду копіях документів зазначено кінцеві дати, на які їх видано, а саме 04.03.2024 року, 31.07.2027 року. Відповідачка не заперечує проти спілкування бабусі з дідусем з онукою на час знаходження дитини за кордоном за допомогою телефонного зв`язку та інших гаджетів, доступних віку дитини (як було зазначено у позові), що не передбачає безпосереднього контакту при спілкування між онукою та бабою з дідом. Але при цьому відповідачка вважає, що встановлення судом на теперішній час у зв`язку зі знаходженням дитини за межами України будь-якого способу участі у вихованні онуки, який передбачає фізичну присутність дитини та діда з бабою, є неправильним, передчасним та протирічить інтересам дитини. Відповідачка ніяким чином не заперечує проти спілкування своєї дочки з позивачами, але при цьому вважає, що з урахуванням ситуації в Україні треба знаходити альтернативні шляхи спілкування, окрім безпосередньої фізичної присутності. Після закінчення воєнного стану та повернення в Україну відповідачка готова розглядати питання спілкування дитини з бабусею та дідусем (при наявності бажання з їх боку) та буде повністю сприяти цьому, але на теперішній час з метою забезпечення найкращих інтересів дитини встановити спосіб участі, який передбачає безпосереднє фізичне спілкування, навіть і в присутності матері, є неможливим. Задоволення вимог позивачів на теперішній час щодо їх безпосереднього спілкування з дитиною унеможливить виконання судового рішення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ципліцький Д.О. надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не можуть дійти згоди щодо налагодження спілкування онуки з бабою та дідом, тому наявні підстави для встановлення рішенням суду порядку та можливості спілкування позивачів з онукою, приймати участь у її вихованні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09 лютого 1984 року та повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 18 липня 1984 року, що видане у зв`язку із виправленням описки.

08 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим 08 грудня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис №5642). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим 02 липня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (актовий запис №586340).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є бабусею та дідусем - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітньої онуки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав за доцільне встановити наступний порядок участі у вихованні онуки, визначивши час: до 4 років дитини: - щосереди з 16:30 до 19:30 в присутності матері, ОСОБА_3 , у місцях за домовленістю з матір`ю, в тому числі за місцем проживання баби і діда; можливість відвідування дитячих свят, змагань, концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; у разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку. Після 4 років дитини: кожна 1, 2, 4 середа місяця з 16:30 до 20:00; кожна 3 субота місяця з 09:30 до 20:00; щороку 5 днів в період зимових канікул та 5 днів в період літніх канікул для спільного відпочинку за погодженням з матір`ю дитини; щороку 16 серпня з 10:00 до 20:00; можливість відвідування дитячих свят, змагань та концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; у разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилися на те, що вони є бабусею та дідусем відповідно малолітньої ОСОБА_6 , а з боку відповідача ОСОБА_3 їм чиняться перешкоди у їх спілкуванні із онукою. Просили суд усунути їм перешкоди у спілкуванні із онукою, зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні із онукою та визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні онуки: кожна середа після денного сну з 16:30 год. до 20:30 год., а після досягнення дитиною 6 років - після школи до 20-30 год.;16 серпня з 09:30 год. до 20:30 год. (свято - День янгола та Іменини дівчинки); право спілкування по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини; право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків онуки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти тощо); право відвідувати з онукою дитячі магазини, театри, парки, цирк, музеї. Після досягнення дитиною трирічного віку додатково: кожна друга субота місяця з 09:30 год. до 20:30 год. восени, взимку та навесні; кожні другі вихідні місяця (субота та неділя) з 09:30 год. суботи до 20:30 год. неділі, у тому числі для відпочинку за містом та проведення часу на природі; після досягнення дитиною п`ятирічного віку додатково 10 днів відпочинку разом із дитиною (поїздки до моря, на базу відпочинку, туристичні поїздки) щорічно.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, що: «Для врахування балансу інтересів у цій справі Верховний Суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні . Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків . Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини дає Верховному Суду підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом».

Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, спір стосується прав баби та діда на спілкування зі своєю онукою та встановлення графіка спілкування з нею.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково і встановив наступний час спілкування з малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : до 4 років дитини: щосереди з 16:30 до 19:30 в присутності матері, ОСОБА_3 , у місцях за домовленістю з матір`ю, в тому числі за місцем проживання баби і діда; можливість відвідування дитячих свят, змагань, концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; у разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, надати право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку; після досягнення 4 років дитини: за домовленістю з матір`ю кожна 1, 2, 4 середа місяця з 16:30 до 20:00; кожна 3 субота місяця з 09:30 до 20:00; щороку 5 днів в період зимових канікул та 5 днів в період літніх канікул для спільного відпочинку за погодженням з матір`ю дитини; щороку 16 серпня з 10:00 до 20:00; можливість відвідування дитячих свят, змагань та концертів у дитячих закладах, які відвідує дитина; у разі неможливості позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто побачитись з дитиною, надати право спілкування за допомогою засобів відео та аудіозв`язку.

При цьому судове рішення мотивоване необхідністю забезпечення якнайкращих інтересів дитини та відповідає висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції який, правильно встановивши фактичні обставини спору, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував положення Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, СК України й ухвалив обґрунтоване рішення по суті вирішення спору, яке відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що баба та дід мають право спілкуватися зі своєю онукою у силу положень статті 257 СК України.

Вирішуючи питання про графік спілкування позивачів з онукою, судом враховано, що батьки не дійшли згоди щодо визначення у добровільному порядку місця проживання малолітньої дитини, а рішення з цього питання відповідними органами чи судом не приймалося, наявний конфлікт між колишнім подружжям - батьками дитини, що створює перешкоди у вільному спілкуванні між онукою та бабусею і дідусем. Разом із цим, врахувавши інтереси малолітньої дитини та конкретні обставини саме цієї справи, суд першої інстанції, правильно визначив порядок спілкування бабусі та дідуся з онукою, оскільки такий спосіб спілкування забезпечує якнайкращі інтереси їх онуки.

При цьому такий висновок суду першої інстанції враховує зв`язок бабусі та дідуся з онукою.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітньої онуки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом першої інстанції також надано належну оцінку висновку психолога про психологічне обстеження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якого вбачається, що згідно малолітнього віку дитини, розлучення з матір`ю неможливо, бо це може призвести до травмування психологічного стану дитини та спровокувати проблему розвитку. Також зазначене, що зустрічі повинні бути не більше трьох годин.

При цьому відповідні доводи представника відповідачки не спростовують правильності зроблених судами висновків, які стосуються питання про встановлення порядку участі баби та діда у вихованні онуки. У даному випадку необхідно керуватися виключно якнайкращими інтересами дитини, яка має права на побачення та спілкування з бабусею та дідусем, що відповідає вимогам чинного законодавства, та узгоджується з інтересами малолітньої дитини.

Тимчасове перебування дитини разом із матір`ю за межами України не є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне судове рішення виготовлено 17.04.2024 року.