Провадження № 22-ц/801/765/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 рокуСправа № 127/13863/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/13863/22 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Борейко О. Г, у залі суду, повний текст якого складено 12 лютого 2024 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення.

Позов мотивовано тим, що вироком Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Потерпілим від кримінального правопорушення є малолітній син убитого - ОСОБА_1 , який має право на відшкодування шкоди, завданої смертю батька.

Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Зазначає, що завдана ОСОБА_1 матеріальна шкода становить 301 122 грн та складається з:

щомісячного відшкодування шкоди у розмірі 6 500 грн за період з дня народження потерпілого 26 вересня 2018 року по травень 2022 року у сумі 286 000 грн;

щомісячного відшкодування шкоди до досягнення ОСОБА_1 повноліття у розмірі 6 500 грн;

витрат на проведення експертизи у розмірі 7 614 грн; витрат на банківські послуги у розмірі 101,10 грн; витрат на проїзд у м. Вінницю для проведення експертизи у розмірі 322,60 грн; послуг адвоката у розмірі 5 500 грн; втрати особистого часу у розмірі 1133,70 грн.

Крім того, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, розмір грошової компенсації якої, на її думку, становить 5 000 000 грн.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

матеріальну шкоду заподіяну смертю батька ОСОБА_4 у розмірі 301 122 грн;

6 500 грн у якості відшкодування шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_4 , щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року і до досягнення ОСОБА_1 вісімнадцяти років з правом перегляду розміру щомісячних платежів за рішенням суду;

моральну шкоду, заподіяну смертю батька ОСОБА_4 у розмірі 5 000 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого, як законний представник діє ОСОБА_2 , 300 000 грн моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_4 ;

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого, як законний представник діє ОСОБА_2 3 250 грн в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_4 , щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року і до досягнення ОСОБА_1 вісімнадцяти років.

Рішення суду в частині стягнення суми шкоди завданої смертю батька за один місяць допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

доведеною є протиправна поведінка ОСОБА_3 у завданні шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини ОСОБА_3 ;

відповідачем не спростовано обставини викладені у вироку суду, відсутність умислу не є тотожним відсутності вини;

ОСОБА_1 має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_4 відповідно до положень ЦК України;

встановлюючи розмір моральної шкоди, суд визнав обґрунтованими мотиви спричинення такої шкоди позивачеві, ураховував ступінь вини заподіювача шкоди, характер та обсяг душевних страждань позивача, тривалість завданої позивачеві моральної шкоди;

визначена судом компенсація позивачу за заподіяну моральну шкоду у розмірі 300 000 грн є достатньою для пом`якшення тяжких для нього наслідків вчиненого злочину, відповідає вимогам розумності та справедливості, обсягу і тривалості заподіяним моральним стражданням та не приводить до його безпідставного збагачення;

позов у частині стягнення з відповідача 3 250 грн відшкодування шкоди завданої смертю батька щомісячно починаючи з дня звернення з позовом до суду (01 липня 2022 року) до досягнення позивачем ОСОБА_1 вісімнадцятирічного віку є обґрунтованим та підлягає задоволенню;

решта вимог позивача задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким збільшити розмір стягнутої моральної шкоди у розмірі визначеному на розсуд суду; визначити розмір щомісячного відшкодування з урахуванням періоду стягнення та відповідного розміру мінімальної заробітної плати; задовольнити інші вимоги у розмірі визначеному на розсуд суду.

У березні 2024 року адвокат Рябокінь Р. П. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду;

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 18 квітня 2024 року о 09:00 год з повідомленням учасників справи та вирішено провести указане судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за участю ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

розраховуючи суму щомісячного відшкодування шкоди завданої смертю батька позивача, судом використано розмір мінімальної заробітної плати станом на липень 2022 року у розмірі 6 500 грн, без урахування її зміни у подальшому;

визначений розмір моральної шкоди у розмірі 300 000 грн є недостатнім для відшкодування спричиненої шкоди;

судом безпідставно відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Апеляційна скарга адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 мотивована тим, що:

Факт батьківства померлого ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами, відтак у відповідача відсутній обов`язок перед позивачем щодо відшкодування шкоди заподіяної смертю ОСОБА_4 ;

ОСОБА_3 не був залучений судом до участі у справі № 147/1382/20 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, тому рішення у цій справі не має жодного преюдиційного значення для нього;

судом безпідставно обґрунтовано необхідність стягнення моральної шкоди у завищеному розмірі, посилаючись на майбутні інтереси дитини, що є неприпустимим;

нормами ЦК встановлена можливість відшкодування завданої моральної шкоди, а не моральних страждань, яких особа зазнає у майбутньому;

місцевим судом при визначенні моральної шкоди, належним чином не ураховано майновий стан відповідача;

визначаючи розмір щомісячного стягнення на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди завданої смертю батька, судом не встановлено розмір доходу останнього та наявність або відсутність у нього на утриманні працездатних осіб.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 указує, що:

заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та не підтверджений належними доказами;

судом першої інстанції не ураховано його важке матеріальне становище, а саме: наявність на утриманні дружини та неповнолітньої дитини, відбування призначеного покарання у виді виправних робіт, а також вимоги розумності та справедливості;

рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 указує на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року у справі № 147/1382/20 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком дитини ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 листопада 2021 року Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_2 - мати.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року у справі № 147/405/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Потерпілим у цьому кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 в інтересах якого діяв законний представник ОСОБА_2 .

Відповідно до квитків на автобус Вінниця - Ободівка № 017912 та № 020618, на дати 24 травня 2021 року та 31 серпня 2021 року, вартість кожного з них становить 150,20 грн (чеки № 599758, № 599759 від 24 травня 2021 року).

З квитанцій адвоката Шуляк В. М. № 47 від 12 липня 2021 року, № 48 від 12 липня 2021 року, слідує, що остання отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 500 грн та 3 000 грн за ведення цивільної справи у Тростянецькому районному суді Вінницької області.

Відповідно до квитанцій № 36769815-1 від 19 травня 2021 року на суму 7614 грн та № 36769815-2 від 19 травня 2021 року на суму 101,1 грн платник ОСОБА_5 перерахувала 7 614 грн до Вінницького НДЕКЦ МВС України «за проведення молекулярно - генетичного дослідження від ОСОБА_2 » та комісію за платіж згідно з тарифами банку у сумі 101,1 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно - наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає у тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями

Для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що: «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Ураховуючи визначені цивільним процесуальним законом принципи змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд указує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 посилається на спричинення останньому шкоди, завданої смертю його батька.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року у справі № 147/405/18 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Указаним вироком встановлено винуватість ОСОБА_3 у вбивстві через необережність потерпілого ОСОБА_4 .

Потерпілим у цьому кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 в інтересах якого діяв законний представник ОСОБА_2 .

Указаний вирок набув законної сили та є обов`язковим для суду.

Відтак, доведеною є протиправна поведінка ОСОБА_3 у заподіянні шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини ОСОБА_3 .

Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Пунктом 1 частини першої статті 1200 ЦК України встановлено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (частини друга, третя статті 1200 ЦК України).

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом (частина друга статті 1200 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегулюванні цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною другою статті 1195 ЦК України, яка регулює подібні за змістом правовідносини встановлено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Доказів того, що на утриманні померлого ОСОБА_4 перебували працездатні особи а також те, що останній працював та отримував заробітну плату матеріали справи не містять, тому розмір відшкодування визначається з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 липня 2022 року становив 6 500 грн.

Відтак на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 250 грн (6 500 грн / 2 частки (частка, що припадала на померлого + частка на утримання сина ОСОБА_1 ) .

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз`яснено, що: «суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання, а особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати у строки, зазначені в підпунктах «а», «б» пункту 20 цієї постанови. При поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами».

Ураховуючи викладене, стягнення слід проводити за час, що не перевищує трьох років, тобто з 01 липня 2022 (день звернення до суду з позовом) до досягнення позивачем ОСОБА_1 вісімнадцятирічного віку, тому позов в частині відшкодування шкоди за період з 26 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року у сумі 286 000 грн задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з періодом та розміром матеріальної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , стягнутої з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , оскільки указаний розмір встановлений на підставі статті 1200 ЦК України та відповідає інтересам дитини.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди в розмірі 15 122 грн (проведення експертизи на предмет батьківства 7 614 грн, витрати на банківські послуги 101,10 грн, проїзди у Вінницю для проведення експертизи 24 травня 2021 року - 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 31 серпня 2021 року - 172,40 грн, послуги адвоката - квитанція № 47 від 12 липня 2021 на суму 2 500 грн та 3 000 грн, втрата особистого часу 24 травня 2021 року, 31 серпня 2021 року (30 год), що становить 1 133,70 грн).

Матеріалами справи встановлено, що указані витрати стосуються розгляду цивільної справи № 147/1382/20 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, яка розглядалася Тростянецьким районним судом Вінницької області у порядку окремого провадження.

Частиною сьомою статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення (за правилами окремого провадження) судові витрати не відшкодовуються.

У постанові Верховного суду від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18 зроблено висновок, що:

«відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження. У справа окремого провадження судові витрати не відшкодовуються».

Пунктом 1 частини третьої статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Установивши, що заявлені позивачем витрати на суму 15 122 грн стосуються розгляду іншої цивільної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для їх відшкодування та відмову у задоволенні позову у цій частині за недоведеністю.

Щодо моральної шкоди

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, зокрема, щодо членів її сім`ї.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судові практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».

У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України зроблено висновок, що: «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Моральна шкода апріорі не є такою, що може бути відшкодована у повному обсязі, так як немає (і не може бути) єдиних точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Із зазначеного випливає, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, який визначається і обґрунтовується потерпілим, виходячи з внутрішнього переконання».

У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що:

«будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Тобто, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

Установивши, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода унаслідок загибелі батька підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою, яка своїми протиправними діяннями заподіяла смерть останньому.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у цій частині.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд правильно урахувавши, що діти є малозахищеними, потребують батьківської уваги та турботи, їх захисту та підтримки, проте унаслідок неправомірних дій відповідача позивач став напівсиротою, позбавленою турботи рідного батька, що безсумнівно спричинило негативні наслідки у його житті з урахуванням їх тривалості, істотності змін його життєвих обставин, обсягу та глибини страждань, дійшов правильного висновку про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 300 000 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з засад розумності, пропорційності та справедливості.

Підстав для зміни розміру моральної шкоди чи відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення цієї шкоди апеляційний суд не вбачає.

Відповідач не спростував мотиви, з яких місцевий суд виходив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, практика яких є сталою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , у якості відшкодування шкоди, завданої смертю батька 300 000 грн моральної шкоди та 3 250 грн матеріальної шкоди, щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року і до досягнення ним повноліття.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про необхідність визначення розміру щомісячної виплати у відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 на рівні прожиткових мінімумів за 2022-2024 роки є помилковими з огляду на таке.

Компенсаційні виплати у зв`язку зі смертю годувальника урегульовані статтею 1200 ЦК України.

Особам, визначеним пунктами 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Відтак право на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 має його малолітня дитина, народжена після смерті останнього - ОСОБА_1 .

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 на день смерті не працював, середній заробіток для розміру відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, за аналогією закону визначено відповідно до частини другої статті 1195 ЦК України, за розміром мінімальної заробітної плати станом на 01 липня 2022 року (день звернення до суду з позовом) з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого.

Отже, відшкодування шкоди на дитину становить частини мінімальної заробітної плати щомісячно (6 500 грн / 2 частки = 3 250 грн).

Відповідно до частини другою статті 1208 ЦК України у подальшому за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди може бути збільшений за рішенням суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на індексацію виникає з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, а сама індексація розміру відшкодування відбувається за заявою потерпілого за призначеними раніше виплатами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про те, що розмір моральної шкоди підлягає збільшенню у зв`язку з тим, що держава передбачає більший розмір відшкодування унаслідок смерті військовослужбовця, тому за життя ОСОБА_4 міг бути мобілізований та загинути під час виконання військових завдань, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі, містять виключно припущення та свідчать про її матеріальну зацікавленість.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 про те, що при визначенні розміру моральної шкоди місцевим судом не ураховано майновий стан відповідача не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів того, що на утриманні ОСОБА_4 перебувають непрацездатна дружина та малолітня дитина.

Разом з тим, судом першої інстанції ураховано стягнення з відповідача, згідно виконавчого листа Чечельницького районного суду Вінницької області, виданого 13 червня 2017 року, аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 про те, що розмір моральної шкоди є безпідставним, оскільки обґрунтований майбутніми стражданнями ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд враховує, що завдана позивачу смертю батька моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання.

Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті позивача неможливо.

Смерть рідної людини є невідновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо.

Відтак підстав для зменшення розміру моральної шкоди апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи та обставини, на які посилаються заявники у апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарги на рішення суду першої інстанції

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Рябоконя Р. П. в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК