Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6784/23
Провадження №: 2/332/610/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ретинської Ю.І.,

за участю секретаря Дубачової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року адвокат Біліченко Олег Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 55000 грн.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначив, що ОСОБА_1 у період з 1996 року по 2021 рік працював на ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», 31.03.2021 звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), наразі не працює.

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.07.2021 № 1231, виданого ДУ «Український Науково-дослідний інститут промислової медицини» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг) позивачу встановлено професійне захворювання, а саме: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1, C6, C7), помірним статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим і м`язово-тонічними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. 3. Нейроенсоневральна приглухуватість 1 ступеня (з легким зниженням слуху».

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.08.2021, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (22 рік 07 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту та перевищення їх показників по ГДК.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААВ № 389831 від 13.05.2021 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 АБ № 0042242 від 13.09.2021 ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 55 %.

Отримання Позивачем професійного захворювання, і як насідок - 3 групи інвалідності та втрати професійної працездатності на 55 % - призводить до його фізичних та моральних страждань, так, позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки. Позивачу 45 років, з яких значну частину життя він пропрацював за робітничим професійним напрямом, інших спеціальностей він не має. Однак, станом на теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи за станом здоров`я. З урахуванням наведеного, Позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 55000 гривень. Також просив стягнути витрати на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнала. Зазначила, що Позивач з 03.07.1996 по 19.02.2019 року працював на ПАТ «Запоріжсталь», звільнився у зв`язку із виходом на пенсію. За усіма атестаціями робочих місць позивача умови та характер праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеню, що відповідає Списку № 1. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач користувався певними пільгами, визначеними ст. 7 ЗУ «Про охорону праці». Протягом роботи Позивача жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним до роботи. Тому вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки Відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода. Навпаки, санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, що свідчить про недбале ставлення Позивача до свого здоров`я. Вважає необхідним застосувати ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Крім того, вважає безпідставно завищеною суму моральної шкоди, а також суму судових витрат на правничу допомогу.

04.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи їх законними та обґрунтованими. Зауважив, що можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. Той факт, що позивач за весь час роботи на підприємстві жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, не впливає на чинність та вагомість висновків, встановлених Медичним висновком ЛЕК та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Той факт, що позивачу надавалися пільги у зв`язку із наявністю шкідливих умов праці, не впливає на предмет і підстави позову. У випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва наявність моральної шкоди у працівника презюмується.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 10000 гривень.

Через електронний суд також надійшла заява представника відповідача про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1996 року по 2019 рік працював на ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», 19.02.2019 звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку із уходом на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-10).

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.07.2021 № 1231, виданого ДУ «Український Науково-дослідний інститут промислової медицини» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг) ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, а саме: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4, L5, S1, C6, C7), помірним статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим і м`язово-тонічними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. 3. Нейроенсоневральна приглухуватість 1 ступеня (з легким зниженням слуху» (а.с. 11-12).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.08.2021, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (22 рік 07 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту та перевищення їх показників по ГДК (а.с. 13-19).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААВ № 389831 від 13.09.2021 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с. 26). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 АБ № 0042242 від 13.09.2021 ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 55 % (а.с. 27).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18.06.2021 умови праці машиніста завалювальної машини мартенівського цеху ПАЗ «Запоріжсталь» відносяться до 3 класу 3 ступеня та є особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, що відповідає Списку № 1 п. 1 пільгового пенсійного забезпечення (а.с. 20-25).

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 55%, його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у ОСОБА_1 пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 55 000,00 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на необхідність застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України, адже відповідачем не підтверджені жодними належними та допустимими доказами факти грубої необережності ОСОБА_1 , які б сприяли виникненню або збільшенню шкоди для власного здоров`я, що, в свою чергу, вплинуло на втрату професійної працездатності.

Судом при вирішенні справи враховується і те, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки встановлення стійкої втрати працездатності відбулось 13.09.2021, то право на моральну шкоду виникло в нього саме з цього часу та спрямовано до роботодавця, у якого він працював до погіршення стану здоров`я та, як наслідку, встановлення інвалідності.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що складає 1073 грн. 60 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень с. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ОСОБА_3 отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О. та сплатив за це 10000 грн., з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень, Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги б/н від 14.11.2023, ордером АР №1148400 від 14.11.2023 року, Актом приймання виконаних робіт №1 від 30.11.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 30.11.2023 року (а.с. 90, 91, 92-93, 94).

Враховуючи викладене, проаналізувавши наведений перелік послуг, їх обсяг, додані до справи представником позивача документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу до 6000, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: 69008, м. Запоріжжя: вул. Південне шосе, буд. 72) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в сумі 55000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути в дохід держави з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: 69008, м. Запоріжжя: вул. Південне шосе, буд. 72) судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

У задоволенні решти вимог щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення виготовлено 15.04.2024.

Суддя Ю.І. Ретинська