ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2883/24 Справа № 208/8219/23 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Точиліна Микити Валерійовича на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 26 вересня 2009 року ОСОБА_2 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 . Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2012 року по цивільній справі № 415/3765/12 було вирішено стягнути щомісячно з 07 травня 2012 року з ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2 , користь на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 800,00 грн. до повноліття дитини. На виконання вищевказаного судового рішення 06 вересня 2012 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби.

Крім того, заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було розірвано. Увесь цей час ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_2 та фактично перебуває тільки на її утриманні. Вона прикладає усіх зусиль для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити життєві потреби неповнолітнього сина, в зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Визначений судовим рішенням в 2012 році розмір аліментів на теперішній час є не тільки значно менший мінімально гарантованого розміру, передбаченого чинним законодавством, але і недостатнім для утримання дитини, оскільки, в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини.

Крім того, приймаючи 16 серпня 2012 року рішення про стягнення аліментів на дитину, Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по цивільній справі № 415/3765/12 виходив з тих обставин, що у відповідача не має постійного місця роботи та, відповідно, постійного доходу. Натомість, на сьогоднішній час, відповідач ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), маючи постійне місце роботи, постійний, стабільний дохід, а тому має можливість та повинен надавати своєму сину ОСОБА_4 більш значну матеріальну допомогу. В зв`язку з наведеним вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів визначеного в твердій грошовій сумі 800,00 грн. на стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року позов задоволено та ухвалено: Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2012 року у цивільній справі № 415/3765/12 провадження № 2/415/2902/12, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, як стягнення щомісяця з 07 травня 2023 року аліментів з ОСОБА_1 в розмірі 800 гривень, щомісяця на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі матері дитини ОСОБА_2 , до повноліття дитини; стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 вересня 2023 року, і до повноліття дитини; в силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Точиліна Микити Валерійовича на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 26 вересня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 408 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1110, батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7).

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 серпня 2012 року визначено стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_1 в розмірі 800 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Заочним рішенням судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 13 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).

Згідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01 серпня 2023 року, яка видана житлово-будівельним кооперативом № 13 «Дружба», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 5922 від 23 жовтня 2023 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 , молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , яка виконує завдання у зоні бойових дій (м.Дніпро) з 01 березня 2022 року по теперішній час (а.с. 29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір визначений аліментів на його утримання у сумі 800 гривень, за рішенням суду від 16 серпня 2012 року, є невідповідним до зміненого рівня прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому інтереси дитини підлягають захисту. Оскільки спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто це виключне право позивача (стягувача) отримувати аліменти у твердій грошовій сумі чи у відсотках від доходів платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15 травня 2006 року.

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

До аналогічного висновку дійшов й Верховний суд України у постанові від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню.

Визначаючи частку заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд першої інстанції вірно врахував наступне.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Враховуючи вищевказані обставини по справі, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення розміру аліментів у вигляді частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Точиліна Микити Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко