Справа № 357/1289/24
Провадження № 2/357/1577/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Шутенко Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

08.01.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що відповідач у справі - ОСОБА_2 є її батьком. На підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти до досягнення нею повноліття. 21 грудня 2023 року вона досягла повноліття, однак продовжує навчання і є студенткою 1-го курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торгівельно економічного університету, де навчається за спеціальністю «Маркетинг», термін навчання по червень 2027 року, включно. Її матеріальне становище, після припинення аліментів до досягнення повноліття, незадовільне, оскільки вона не працює і єдиним засобом до існування є допомога матері, якої недостатньо для забезпечення нормального рівня проживання та навчання. Їй не вистачає коштів на оплату навчання, проживання у гуртожитку, придбання методичних посібників і канцелярських товарів. Відповідно до Договору № 1399д/6к-2023 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торгівельно економічному університеті від 17.08.2023, загальна вартість освітньої послуги становить 144400,00 грн. Згідно п.5.3 Договору, вона як замовник, має вносити плату за навчання готівкою або у безготівковій формі поетапно: 18050,00 грн при укладенні договору, 18050,00 грн не пізніше 20.01.2024, 18050,00 грн не пізніше 15.08.2024, 18050,00 грн не пізніше 20.01.2025, і так далі згідно умов Договору. Тобто, щомісячно для оплати навчання потрібно приблизно 3000,00 грн. За проживання у гуртожитку також потрібно сплачувати кошти, тому 28.08.2023 за кошти мами було сплачено 8000,00 грн за рік, тобто 666,00 грн на місяць. Окрім цього, вона несе витрати на придбання продуктів харчування та одягу, що в середньому на місяць складає більше 4000,00 грн. Для пересування по місту Києву та проїзду до міста Біла Церква також потрібні кошти, враховуючи, що вартість проїзду між містами становить 130,00 грн. Відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, він офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «СтартАРТмастер», отримує заробітну плату. Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти, як на дочку,яка продовжує навчання, у розмірі 3000,00 грн, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і по 30.06.2027.

22.01.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 16.02.2024-10:30 год.

16.02.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 20.03.2024 - 09:30 год, згідно п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України.

20.03.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 12.04.2024 - 09:30 год, у зв`язку з клопотанням відповідача щодо реалізації права на подання відзиву на позовну заяву.

27.03.2024 позивачка подала до суду додаткові докази на підтвердження обставин справи.

01.04.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково, стягнути з нього аліменти на користь позивачки у розмірі 1000,00 грн, щомісячно, обґрунтовуючи тим, що він працює на посаді технолога в ФОП ОСОБА_3 та його заробітна плата в середньому становить 7120,00 грн, з якої вираховують аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 . Крім цього, у нього погіршився стан здоров`я, а саме: загострилися серцево судинні захворювання, з приводу яких він проходить амбулаторне лікування. Окрім цього, він має кредитні зобов`язання та щомісяця сплачує кредитні кошти у розмірі 3466,00 грн. Сума, яку просить стягнути позивачка, є занадто великою, необґрунтованою і непосильною для нього. Він отримує невелику заробітну плату, не є приватним підприємцем, не має свого бізнесу, рухомого та нерухомого майна, окрім автомобіля марки «ВАЗ2170-пріора» 2008 року випуску.

12.04.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду додаткових доказів та відзиву на позовну заяву.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вона навчається у Державному торгівельно економічному університеті на денній формі навчання, на платній основі, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Вона перебуває на отриманні матері, яка оплатила перший внесок за навчання та кошти за проживання у гуртожитку за рік. Мама працює, але не має можливості в повній мірі забезпечити її усім необхідним для навчання та для прожиття. З приводу вступу до ВНЗ вона зверталася до батька, повідомляла його про університет, в який вступає, та про необхідність сплати коштів за навчання, однак він відмовляв, мотивуючи тим, що можна вступити на навчання в м. Біла Церква. З приводу коштів, які розміщені у банківській установі на депозитному рахунку матері, то відсотки не використовуються, а зберігаються на подальше життя, крім того, це кошти матері, а не її.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що він після розірвання шлюбу із матір`ю позивачки, залишив їм кошти, які знаходять на депозитному рахунку, відсотки з яких використовуються на оплату навчання дочки. Так, він пропонував позивачці перейти на безкоштовне навчання у місті Біла Церква, оскільки у нього недостатньо коштів, однак вона не погодилася. Позивачка просила у нього кошти на дозвілля (тренування, косметичні процедури), однак він не має такої можливості. З його заробітної плати стягуються аліменти на меншу дочку, інших дітей, він немає, тільки дві дочки від першого шлюбу. Матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі,який хоче позивачка, у нього немає.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2021, яке набрало законної сили 15.06.2021, у справі № 357/11974/20, шлюб між ними було розірвано; від даного шлюбу вони мають двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 06.11.2020, у справі № 357/6641/20, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4,33-37) та інформацією з ДРСР.

Згідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 21.03.2024 за № 15.2-03/6586(а.с. 38), позивачка - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 906 від 22.12.2023 (а.с.5), ОСОБА_1 є студенткою 1-го курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торгівельно економічного університету, навчається за спеціальністю «Маркетинг», закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» у червені 2027 року, навчається за кошти фізичних осіб та/або юридичних осіб.

17.08.2023 між Державним торгівельно економічним університетом, в особі ректора Мазаракі Анатолія Антоновича(виконавець), та ОСОБА_6 (замовник), було укладено Договір № 1399д/6к-2023 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця, відповідно до якого, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок замовника здійснити надання освітньої послуги громадянці ОСОБА_1 за першим (бакалаврським) рівнем, факультету Торгівлі та маркетингу, за спеціальністю маркетинг, форма здобуття освіти денна, починаючи з 1 курсу, термін навчання 3 роки 10 місяців, загальна вартість освітньої послуги становить 144400,00 грн, замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: 18050,00 грн при укладенні договору, 18050,00 грн не пізніше 20.01.2024, 18050,00 грн не пізніше 15.08.2024, 18050,00 грн не пізніше 20.01.2025, і так далі згідно умов Договору.

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , являється братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі сторони матері ОСОБА_5 , що підтверджено матеріалами справи (а.с.4,38,39).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2721 від 07.08.2023 та квитанції (а.с.8), ОСОБА_6 здійснив сплату коштів на рахунок Державного торгівельно економічного університету у розмірі 18050,00 грн, за навчання ОСОБА_1 , згідно попереднього договору від 07.08.2023.

Згідно квитанції до платіжної інструкції № 42171168 від 28.08.2023 (а.с.9), ОСОБА_1 здійснила сплату коштів за проживання у гуртожитку Державного торгівельно економічного університету у розмірі 8000,00 грн.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;з 07.09.2022 працює на посаді технолога у ФОП ОСОБА_3 та станом на лютий 2024 року отримує заробітну плату у розмірі 7120,00 грн, з якої вираховуються аліменти, згідно рішення суду від 05.10.2020, у справі № 357/6641/20, інших осіб на утриманні немає; перебуває на обліку КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги Маловільшанської сільської ради». 12.01.2024 йому було встановлено ДЗ: бронхіт, 02.02.2024 за результатами МРТ головного мозку було надано висновок: МP-ознаки церебральної мікроангіопатії за візуальною шкалою Fazekas-1, та 01.02.2024 сімейним лікарем йому було призначено діагностику: бронхоскопія, рентгенографі грудної клітини, УЗД голови або шиї, включаючи щитоподібну залозу та консультації спеціалістів: невролога, пульмонолога; 27.03.2023 між ОСОБА_2 та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір, на підставі заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 40000,00 грн, що підтверджено матеріалами справи (а.с.16,30, 45-69).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019 року.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно із ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються зокрема норма ст. 191 СК України, яка передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року, у справі № 635/1139/17, провадження № 61-350св17.

Так, позивачкою доведено, що: вона досягла повноліття, її він перевищує 18, але є меншим 23 років; вона продовжує навчання, термін якого становить 3 роки 10 місяців, тобто до 30.06.2027; вона не працює, адже навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків; вона перебуває на утриманні матері, яка надає їй матеріальну допомогу на період навчання.

Однак, позивачка не надала до суду жодних доказів щодо джерел, що утворює її дохід та докази щодо наявності у відповідача можливості надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 3000,00 грн.

При цьому, судом враховується, що відповідач визнав, що дочка потребує матеріальної допомоги на період навчання з його сторони та зазначив, що він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1000, 00 грн, щомісячно.

Заперечуючи проти визначеного позивачкою розміру аліментів, відповідач вказує на те, що він має невелику заробітну плату, сплачує аліменти на неповнолітню дочку, наразі має незадовільний стан здоров`я та має сплачувати кошти за кредитним договором.

Суд, частково враховує вказані твердження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ч.3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2020, у справі № 357/6641/20, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2020.

21.12.2023 ОСОБА_1 досягла повноліття, отже з 22.12.2023 з ОСОБА_2 мають стягуватися аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становив - 2833 грн, отже аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мали бути не менше 1416,50 грн.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3196 грн, отже аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають бути не менше 1598,00 грн.

З довідки від 19.03.2024 (а.с.45) вбачається, що із заробітної плати відповідача відраховувалися аліменти на двох дітей до грудня 2023 року, включено по 1309,82 грн, а з січня 2024 1388,40 грн, що становить менше 1/3 частини всіх видів його заробітку та менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд критично оцінює надані відповідачем платіжні інструкції щодо перерахування ОСОБА_3 аліментів на рахунок Білоцерківського відділу ДВС (а.с.46-60), адже вказані докази не місять інформації щодо сплати аліментів відповідачем у справі, згідно рішення суду від 05.10.2020, та дані платіжні інструкції не узгоджуються з довідкою від 19.03.2024.

Також, суд критично оцінює надані відповідачем докази (а.с.61-65), адже вони не місять інформацію щодо втрати ним працездатності чи наявності у нього тяжкого, стійкого, хронічного розладу здоров`я, тобто дані докази не свідчать про суттєве погіршення його стану здоров`я, що могло б вплинути на виконання ним зобов`язань по сплаті аліментів.

Також, суд не приймає до уваги наявність кредитних зобов`язань відповідача, адже згідно ст.11,12, 627 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, тобто діє принцип свободи договору, а при укладенні таких договорів позивач зобов`язаний організовувати своє життя відповідно до своїх можливостей, в тому числі з врахуванням аліментних зобов`язань.

Відповідно до ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

А згідно ч.3 ст. 70 Закону України «про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, з доходів відповідача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів на дітей до 70 %.

При визначенні розміру аліментів та вирішенні спору, суд керується: принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності; враховує, що ОСОБА_1 досягла повноліття,продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує допомоги батьків, перебуває на утриманні матері, яка не має можливості в повній мірі забезпечити дочку усім необхідним на період навчання; враховує, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, отже має матеріальну можливість сплачувати аліменти, окрім повнолітньої дочки він має неповнолітню дочку, на яку на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти до її повноліття, а також суд враховує визнання відповідачем обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, виходячи з принципів цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому, стягує з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1500,00 грн, з проведенням індексації відповідно до закону, починаючи з 08 січня 2024 року по 30 червня 2027 року.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1211,20 грн.

У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст.182, 191,199-200 СК України, ст. 4, 12, 76 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500,00 грн, щомісячно, з проведенням індексації відповідно до закону, починаючи з 08 січня 2024 року по 30 червня 2027 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.04.2024, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя О. В. Бондаренко