ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1080/24 Справа № 202/3082/22 Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року у справі № 202/3083/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості з аліментних платежів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зупинення виконавчого провадження, зменшення пені за прострочення сплати аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, (суддя першої інстанції Ісаєва Д.А.), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості з аліментних платежів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зупинення виконавчого провадження, зменшення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те. що у 2008 році між ним та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано шлюб, в якому народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2011 році у позивача народився син ОСОБА_4 у другому шлюбі.

13 липня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33427803 про стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на утримання доньки Ксенії від першого шлюбу до досягнення нею повноліття. За цим виконавчим провадженням у позивача виникла заборгованість через те, що друга дружина позивача знаходилась у декретній відпустці та позивач один утримував свою другу сім`ю, а дійти згоди з першою дружиною з приводу утримання спільної доньки позивач не зміг.

19 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на позивача штрафу, де сукупна заборгованість перевищувала 36 місяців, сума боргу становила станом на 31 серпня 2018 року 51094,49 грн., а сума штрафу - 25547,25 грн.

В рамках цього виконавчого провадження державний виконавець 29 травня 2018 року виніс постанову про тимчасове обмеження позивача у праві керування транспортними засобами, через що позивач не мав змоги влаштуватись на роботу водієм, хоча завжди працював саме на такій посаді.

05 лютого 2019 року доньці Ксенії виповнилось 18 років, сукупна заборгованість зі штрафом склала 72433,13 грн.

З червня 2019 року роботодавець позивача почав відрахування із заробітної плати позивача 50% заробітку для погашення заборгованості по аліментним платежам, що залишає його майже без коштів на існування.

У 2021 році позивач був звільнений за угодою сторін у зв`язку з тим, що підприємству потрібні водії-кур`єри, а позивач позбавлений права керування, отже, не може зайняти таку посаду. За період роботи на ТОВ «Нова Пошта» позивачем погашено заборгованості на суму 33145,02 грн., після звільнення з роботи - 6611,41 грн. у відповідності до довідки-рахунку станом на 03 лютого 2022 року. Станом на 01 червня 2022 року борг становить 32676,70 грн., враховуючи штраф.

У 2019 році колишня дружина знову звернулась до суду про стягнення з позивача пені за прострочення аліментів у розмірі 23338,63 грн., та за судовим рішенням 24 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60417077, за яким жодного платежу позивачем не здійснено, враховуючи, що його заробітної плати не вистачило навіть на погашення заборгованості по аліментам за першим виконавчим провадженням, внаслідок чого він просить зменшити пеню за виконавчим провадженням № 60417077 на 50 %, а саме: 23338,63*50% = 11669,32 грн., оскільки за першим виконавчим провадження має загальну суму боргу у розмірі 56015,33 грн.

Крім цього, за рішенням суду ухвалено ще і рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 на період навчання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2019 року (ВП № 60417281), та платежі позивача за цим виконавчим провадженням становлять лише 1176,83 грн. Заборгованість за зазначеним виконавчим провадження станом на 01 червня 2022 року становить 73623,17 грн. та продовжує нараховуватись.

Позивач зазначає, що не відмовляється погашати заборгованість з аліментів до 18 років доньки, але не має можливості сплачувати щомісяця 2000,00 грн. та погашати заборгованість з аліментів до 23-х років доньки, оскільки має неповнолітнього сина, якого забезпечує, та рідну сестру, яка є інвалідом ІІ групи, та яка отримує мінімальну пенсію по інвалідності, чого не вистачає навіть на оплату комунальних платежів, а також позивач самостійно купує сестрі ліки, яка має складний діагноз, що потребує постійного догляду та оперативного втручання, враховуючи, що у неї нікого, окрім позивача, немає, її син у лютому 2020 року помер.

Станом на тепер позивач влаштувався на роботу з окладом 7500,00 грн. та намагається забезпечити сім`ю найнеобхіднішим, що і стало підставою для звернення з цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 просив суд зменьшити розмір пені за виконавчим провадженням № 60417077 на 50%; перерахувати заборгованість за виконавчим провадженням № 60417077 згідно додатку; припинити виконавче провадження № 60417077 від 01 липня 2022 року; змінити отримувача заборгованості з аліментних платежів, пені, штрафу, аліментів на навчання з ОСОБА_2 (колишньої дружини) на ОСОБА_3 (доньку).

У грудні 2022 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 67085,77 грн., обґрунтовуючи це тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку останнього але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На момент подання позову донька була студенткою денної форми навчання інституту деревооброблювальних технологій і дизайну Національного лісотехнічного університету України. ОСОБА_1 матеріальної допомоги на її утримання не надавав, стосунків не підтримував, в той час, коли дитина навчалася та потребувала матеріальної допомоги. Крім цього ОСОБА_1 увесь час ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам за виконавчим документом № 2-6173 від 06 березня 2012 року в сумі 7129,45 грн., за виконавчим документом № 202/2780/19 від 08 жовтня 2019 року в сумі 65623,17 грн.

Протягом усього часу з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, ОСОБА_1 ухилявся від виконання обов`язку зі сплати аліментів шляхом приховування свого місця роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 24 листопада 2011 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 05 лютого 2019 року та до закінчення нею навчання, а також стягнуто з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 23338,63 грн.

Пеня за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за виконавчим документом № 202/2780/19 від 08 жовтня 2019 року становить 385680,18 грн. Борг зі сплати аліментів за цим виконавчим провадженням становить 67085,77 грн.

Обставина народження у нього сина в іншому шлюбі була врахована судами при призначенні йому аліментів на утримання повнолітньої доньки Ксенії у розмірі 2000,00 грн., наявність хвороби сестри, яка, до того ж, проживає окремо, ним доведена в судових інстанціях не була, тому судами це не враховувалось, а твердження про дохід у розмірі 7500,00 грн. не є причиною для перегляду розміру аліментів.

Також припущення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 , будучи приватним підприємцем, має борги, що є підставою для зміни одержувача заборгованості з аліментів, є необґрунтованим та не підтвердженим будь-якими доказами.

Тож, з відповідача на її користь підлягає стягнення пеня у розмірі 67085,77 грн., що підтверджується документами виконавчого провадження та розрахунком пені.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року в задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок заборгованості з аліментних платежів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зупинення виконавчого провадження, зменшення пені за прострочення сплати аліментів, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 67085,77 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції; відмовити в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягненні витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073,40 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Розрахунок пені за несвоєчасну оплату аліментних платежів за виконавчим документом № 202/2780/19, є неналежним доказом, оскільки борг за цим виконавчим листом відсутній. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про матеріальне становище ОСОБА_1 , яке дозволяє сплачувати всі платежі, без будь-яких на те підстав, не взявши до уваги наявність неповнолітнього сина, на утримання якого апелянт також повинен сплачувати аліменти за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по 5000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також не враховано обставини з сестрою, що має інвалідність. Суд не звернув уваги на жодне клопотання, що приєднані до матеріалів справи, та докази, які підтверджують неможливість сплати аліментів своєчасно в період роботи на ТОВ «Нова Пошта».

Крім того, судом не враховано той факт, що донька припинила навчання, про що ОСОБА_2 не було повідомлено державного виконавця, який продовжував нараховувати заборгованість, а висновки суду про достатній рівень заробітку апелянта, щоб забезпечувати малолітнього сина та повнолітню доньку, є необґрунтованим та не підтвердженим жодним доказом.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13листопада 2023 року справу було витребувано з суду першої інстанції.

23 листопада 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду.

27 грудня 2023 року в системі «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кушнір Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що борг зі сплати аліментів за виконавчий документом № 202/2780/19 становить 67085,77 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості станом на 20 вересня 2022 року, яка долучена до матеріалів справи. Доказів повного чи часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 не надав.

Наявність у апелянта неповнолітнього сина вже враховувались судами та зазначено, що народження інших дітей не впливає на обов`язок батьків утримувати всіх своїх дітей.

Обставини з сестрою, яка має інвалідність, також судом першої інстанції правомірно не взяті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази взаємозв`язку даної обставини із обов`язком батька сплачувати аліменти на утримання власної дитини.

Виклик державного виконавця в судове засідання у цій справі не відноситься до предмету доказування у цій справі та не може бути важливим для правильного рішення у справі по суті.

Факти обмеження апелянта у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами тощо до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі також враховувались при оцінці доказів Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська під час розгляду справи № 202/3082/22, за результатами чого судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне рішення.

На підставі викладеного просила залишити без задоволенні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17.04.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (том № 2, а.с. 130)

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17.04.2024 року ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (том № 2, а.с. 130).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Кушнір Т.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 33427803 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 части від всіх видів доходу.

19 листопада 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу яка складає 50% від розміру боргу, а саме 25547,25 грн.

Станом на 01 червня 2022 року сума боргу становить 32676,70 грн.

24 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60417077, станом на 01 червня 2022 року сума боргу становить 56015,33 грн.

Окрім цього, було відкрито третє виконавче провадження № 60417281 та станом на 01 червня 2023 року, сума заборгованості становить 73623,17 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розрахунок пені за несвоєчасну оплату аліментних платежів за виконавчим документом № 202/2780/19, є неналежним доказом, оскільки борг за цим виконавчим листом відсутній; також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про матеріальне становище ОСОБА_1 , яке дозволяє сплачувати всі платежі, без будь-яких на те підстав, не взявши до уваги наявність неповнолітнього сина, на утримання якого апелянт також повинен сплачувати аліменти за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по 5000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття; також не враховано обставини з сестрою, що має інвалідність; суд не звернув уваги на жодне клопотання, що приєднані до матеріалів справи, та докази, які підтверджують неможливість сплати аліментів своєчасно в період роботи на ТОВ «Нова Пошта», є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як вбачається із частини 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що неустойка (пеня) за прострочку сплати аліментів складає 67085,77 грн.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову і задоволення зустрічного позову.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 19 квітня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна