Постанова

Іменем України

16 квітня2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4386/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 17 жовтня 2023 року

в складі судді Соколова О. М.

у цивільній справі №757/28506/23-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг

У С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" (далі - ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 , будучи власником квартири АДРЕСА_1 , належним чином не виконував своїх зобов'язань та не сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги, просив стягнути з останнього заборгованість за період з 31.10.2022 по 07.04.2023 у розмірі 4 810,96 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" заборгованість з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 4 810,96 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості в сумі 4 810,96 грн підтвержується довідкою та розрахунком заборгованості, наданими позивачем, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції не врахував аргументів відповідача та не дослідив обставин того, що позивачем не подано доказів надання у спірний період житлових послуг з утримання будинку; понесення витрат на утримання будинку; надання послуг з централізованого опалення до квартири АДРЕСА_2 та доказів правомірності використання при розрахунку заборгованості трифів, зазначених позивачем у довідці про заборгованість.

Зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійсності позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком у будь-який період. Додав, що згідно даних ЄДР, господарська діяльність позивача не пов'язана з наданням послуг з у правління багатоквартирним будинком, адже така діяльність класифікується за кодом економічної діяльності 81.10. Комплексне обслуговування об'єктів або за кодом 68.21. Управління нерухомим майном за винагороду або на підставі контракту, тоді як діяльність позивача класифікується за кодом економічної діяльності 81.29. Інші види діяльності з прибирання.

Вважав, що мотивувальна частина рішення не містить посилань на докази, за якими суд першої інстанції встановив, що позивач у спірний період надавав відповідачу послуги в об'ємі, зазначеному у довідці про нарахування та сплату послуг зу утримання житла та комунальних послуг.

Також вважав, що мотивувальна частина рішення не містить посилань на докази, за якими суд першої інстанції встановив обґрунтованість тарифів, які були використані позивачем при здійсненні розрахунку вартості житлово-комунальних послуг.

Вказав, що він ніколи не був споживачем комунальних послуг з централізованого опалення, оскільки його квартира не була під'єднана до домової системи опалення, про що він повідомив суд першої інстанції у відзиві на позовну заяву. Але суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не навів аргументів щодо не врахування таких доводів. Зауважив, що його квартира АДРЕСА_1 з часу введення будинку в експлуатацію ніколи не була підключена до домової системи опалення, так як була введена забудовником в експлуатацію, як об'єкт нерухомості за наслідками реконструкції 16 поверху будинку. А тому на нього, як інвестора було покладено обов'язки самостійно забезпечити квартиру усіма комунікаціями, що підтверджується Інвестиційним договором від 06.01.2006.

Крім цього, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в резолютивній частині рішення суд першої інстанції неправильно зазначив його місце проживання: АДРЕСА_3 , оскільки згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 19.04.2023 з 17 березня 1990 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідач повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 17.10.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується звітом про доставку на його електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі, електронного листа (а. с. 124, 126).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 17.10.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін шляхом доставки на електронну адресу копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги, що підтверджується звітом про доставку електронного листа (а. с. 125, 127).

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме до 07.04.2023, належала квартира за

АДРЕСА_5 » є надання житлово-комунальних послуг фізичним та юридичним особам з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_6 .

02 січня 2008 року між ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» та ОСОБА_1 було укладено Договір №303а-Б «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території».

Пунктом 2.3.2 вказаного договору передбачено, що не пізніше 15 числа наступного місяця необхідно вносити плату на рахунок виконавця за санітарне та технічне обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги, передбачені цим договором.

Договір укладено на 1 рік і в разі відсутності письмового звернення сторони з пропозицією переглянути окремі положення договору за один місяць до звершення строку дії договору, останній продовжується на той же термін і на тих же умовах (п.8.3. Договору).

Матеріали справи не містять актів-претензій на адресу ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» щодо ненадання чи неналежного надання вказаних у договорі послуг.

Із Витягу з Реєстру суб`єктів господарювання, які проваджують господарську діяльність у сфері теплопостачання та у сфері централізованого водопостачання й водовідведення, діяльність яких, регулюється Київською міською державною адміністрацією, зроблено запис № 15Код про те, що ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» має право на вид господарської діяльності - виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії.

Згідно довідки від 04 травня 2023 року №164 та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, станом на 07 квітня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 4 810,96 грн, яка виникла за період з 31.10.2022 по 07.04.2023.

Доказів відсутності заборгованості (сплати комунальних послуг) відповідачем не надано.

Установивши, що ОСОБА_1 до 07.04.2023 був власником квартири АДРЕСА_1 , який отримав надані ТОВ "ЖЕП "Щорса, 32" житлово-комунальні послуги, однак неналежним чином виконував зобов'язання щодо оплати за такі послуги, а також врахувавши відсутність в матеріалах справи доказів, які спростовують надання позивачем житлово-комунальних послуг або надання їх неналежної якості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги в сумі 4 810,96 грн за період з 31.10.2022 по 07.04.2023.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не подано доказів надання житлово-комунальних послуг, понесення витрат на утримання будинку та послуг з централізованого опалення до квартири АДРЕСА_2 спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а саме Договором №303а-Б від 02 січня 2008 року «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території», який укладено між сторонами, та відповідно до якого ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» надає відповідачу послуги з водо-, електро-, теплопостачання та водовідведення, утримання житлового будинку та прибудинкової території; копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; претензією від 02.05.2023 за №154, направленої ім`я ОСОБА_1 ; щомісячними квитанціями на оплату отриманих послуг; довідкою від 04.05.2023 про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за спірний період.

Крім того, слід враховувати, що відповідач сам визнає та не заперечує факт здійснення позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком танадання йому житлово-комунальних послуг. Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що пунктом 3.2 статті 3 Договору сторони встановили, що «вартість послуг, надання яких входить до договірних зобов 'язань позивача, розраховується щомісяця згідно даних фактичного споживання, наданих за Договором послуг та діючого кошторису цін (тарифів), розрахункової частки моєї участі у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території, які наведені в Додатку №1 до Договору. Я трактую цю умову, як таку, що позивач має право па оплату фактично наданих ним мені житлово-комунальних послуг за цінами, зазначеними у Додатку №1 до Договору».

Крім цьоого, та обставина, що позивач здійснює управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_7 , та надає житлово-комунальні послуги неодноразово була встановлена судами в рішеннях в інших справах за позовом Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Так, рішенням Печорського районного суду м. Києва від 17.01.2024 №757/41431/20-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» заборгованість за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та три процента річних у розмірі 20 190,31 грн за період з вересня 2017 року по липень 2020 року по квартирі АДРЕСА_1 . Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2024 відповідачем не оскаржено в апеляційному порядку, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Також, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.08.2023 №757/30078/22-ц, яке постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2024 залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» заборгованість за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та три процента річних у розмірі 24 113,04 грн за період з 01.07.2020 по 01.10.2022 по квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також факт надання позивачем житлово-комунальних послуг до будинку АДРЕСА_7 підтверджується копією з Витягу з Реєстру суб`єктів господарювання, які проваджують господарську діяльність у сфері теплопостачання та у сфері централізованого водопостачання й водовідведення, діяльність яких, регулюється Київською міською державною адміністрацією, де зроблено запис №15 про те, що ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» має право на вид господарської діяльності - виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії.

Таким чином, факт здійснення позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком та надання відповідачу житлово-комунальних послуг підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач не надав а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанцій жодного доказу на підтвердження того, що відсутня заборгованість за спірний період або розмір заборгованості є меншим, ніж 4 810, 96 грн.

При цьому, вищевказані обставини враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

З наведеного слідує, що твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить посилань на докази, за якими суд встановив, що позивач у період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року надав відповідачу послуги в об`ємі, зазначеному у довідці позивача про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період з 31.10.2022 по 07.04.2023 є необгрунтованими.

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком в будь-який період.

Щодо тверджень скаржника про те, що господарська діяльність позивача не пов`язана з наданням послуг з управління багатоквартирним будинком, адже, така діяльність класифікується за кодом економічної діяіьності 81.10. Комплексне обслуговування об`єктів або 68.21. Управління нерухомим майном за винагороду або на підставі контракту колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 затверджено Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» (надалі - ДК 009:2010).

Статтею 1 ДК 009:2010 встановлено, що «класифікація видів економічної діяльності (далі - КВЕД) установлює основи для підготовленая та поширення офіційної державної статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи. Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців. Тобто КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо), проте, не завжди адаптована до цього повною мірою.

Отже, Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. В такому разі, слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами.

Крім того, ст. 57 Господарського кодексу України встановлено, що установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. Мета і предмет господарської діяльності суб`єкта господарювання повинні бути зазначені в установчих документах.

Відповідно до вимог ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Тобто, обсяг цивільної дієздатності юридичної особи визначається не відомостями ЄДР про основні види діяльності такої юридичної особи за КВЕД, а її статутом.

Пунктами 2.2 та 2.3 Статуту ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32" встановлено, що предметом діяльності Товариства є господарська діяльність по наданню послуг та виконанню робіт, яка здійснюється з метою виконання основних завдань Товариства, зокрема з утримання нерухомого та рухомого майна, обладнання та приладів, переданих Товариству, в належному стані; забезпечення утримання прилеглої до нерухомого майна території (прибудинкова територія) в належному стані; організації та забезпечення будинку (будинків) електроенергією, теплом, водопостачанням, радіотранслюванням, телефонізацією, вентиляцією тощо у відповідності до вимог договорів та чинного законодавства.

Отже, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника, щодо відсутності доказів здійснення позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком.

Доводи скаржника на те, що він має оплачувати за житлово-комунальні послуги за тарифами, визначеними договором №303а-Б від 02.01.2008 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відсутність домовленості сторін про зміну тарифів, при тому, що такі тарифи змінювалися відповідно до рішень органів місцевого самоврядування, не звільняє власника від сплати комунальних послуг, за відсутності доказів неналежного надання послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач ніколи не був споживачем комунальних послуг з централізованого опалення, оскільки квартира АДРЕСА_2 з часу введення будинку в експлуатацію не була підключена до домової системи опалення, колегія суддів зазначає наступне.

Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 листопада 2019 року №169 (далі - Порядок №169), встановлено процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні полсуги".

Зокрема, пунктом 3 Порядку №169 встановлено, що система (мережа) постачання гарячої води (далі - ГВП) - це комплекс трубопроводів, обладнання, що забезпечують подачу гарячої води споживачам.

Розділом 3 Порядку №169 визначено порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від центрального опалення та гарячого водопостачання (ЦО та ГВП).

Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від центрального опалення та гарячого водопостачання у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому нриміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звергається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштуваннясистеми індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячою водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії.

Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації.

Порядком №169 також передбачено, що для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків.

Для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, у якій зазначається наявність підстави для такого рішення згідно із 3аконом У країни «Про житлово-комунальні послуги».

Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Після підписання акту виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуг.

Таким чином, належними та допустимими доказами відключення квартири відповідача від систем ЦО та ГВП можуть бути лише письмова заява до органу місцевого самоврядування про відключення від систем ЦО та ГВП; рішення Комісії Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, щодо рекомендацій стосовно можливих варіантів влаштування системи індивідуального гарячого водопостачання в квартирі заявника; проект відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП; письмова заява власника квартири до виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових системи постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП; акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у формі додатку №3 до Порядку №169. Проте, такі документи в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи також не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів не надання йому послуг з постачання тепла.

Також матеріали справи не містять доказів того, що в порушення вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 №1243, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, у якому була розташована квартира відповідача, відбулось без підключення такої квартири до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, доводи скаржника про те, що квартира АДРЕСА_1 не підключена до мережі централізованого опалення не підтверджуються належними доказами.

Доводи апеляційної скарги, щодо невірного зазначення в резолютивній частині оскаржуваного рішення адреси місця проживання відповідача не є підставою для скасування рішення, а підлягає виправленню на підставі статті 269 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а фактично зводяться лише до незгоди оцінки доказів, які відповідач тлумачить на власний розсуд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська