Справа № 347/3075/23
Провадження № 2/347/96/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

17 квітня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Мошулі Т.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 отримав від позивача позику в розмірі 165 000 гривень, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 6 000 євро за ринковим курсом, про що між ними було укладено договір позики, який нотаріально посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу.

Як вбачається з вказаного договору позики, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в строк не пізніше 06 листопада 2020 року без нарахування відсотків, як винагороди за користування позикою.

Відповідач своє зобов`язання не виконав і борг позивачу в зазначений згаданим договором позики термін не повернув, мотивуючи це відсутністю відповідних коштів.

Орієнтовно у січні-лютому 2021 року ОСОБА_2 знову був попереджений про його обов`язок повернути борг.

До лютого 2022 року відповідачу ще неодноразово наголошувалося на необхідності повернення боргу, однак до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну він постійно знаходив відмовки, виправдовуючи невиконання своїх зобов`язань.

Після 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 розпочав військову службу і був звільнений з неї за станом здоров`я (через хворобу) приблизно наприкінці минулого року. Оскільки у соціальних мережах відповідач поінформував громадськість про отримання одноразової грошової допомоги від держави за втрату здоров`я на військовій службі, на початку цього року йому було запропоновано повернути борг хоча б частково з суми цієї одноразової грошової допомоги. Однак ОСОБА_2 заявив, що йому потрібні кошти на утримання сім`ї, а борг поверне, коли заробить кошти за кордоном. Однак, у другій половині 2023 року відповідач повернувся в Україну з-за кордону і заявив, що наразі у нього відсутні будь які кошти для повернення боргу.

Таким чином, на день подання позовної заяви ОСОБА_2 свій борг не повернув, тобто взяті на себе зобов`язання перед позивачем, згідно із наведеного договору позики, відповідач так і не виконав.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 238 982,45 (двісті тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 45 коп. боргу, в тому числі 6960,65 грн. - три проценти річних від суми позики за останній рік невиконання зобов`язань відповідачем та сплачений нею судовий збір.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

05.04.2024 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якому він просив визнати його неплатоспроможним у його відсутність (58-59).

Позивачем 15.04.2024 року було подано заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника у прохальній частині якої ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача в рахунок погашення боргу суму в розмірі 6000 євро (а.с. 60-63).

Процесуальні дії у справі.

10.11.2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у справі та призначено судове засідання.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 27.02.2024 року у зв`язку зі звільненням з посади судді у відставку та відрахування зі штату Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 з 15 лютого 2024 року, згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 року № 455/0/15-24, було призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи і згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 року, було визначено головуючу суддю для розгляду справи по суті ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 11.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 17.04.2024 року.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач у строк встановлений судом відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії нотаріально посвідченого договору позики грошей від 06 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), позичальник ( ОСОБА_2 ) отримав від позикодавця ( ОСОБА_1 ) у власність гроші в сумі 165 000 гривень, що на день передачі коштів відповідало еквівалентові суми 6 000 євро за ринковим курсом до 06 листопада 2020 року без нарахування відсотків, як винагороди користування позикою (а.с.9-10). Вказаний договір підписаний обома сторонами.

Згідно з інформацією, наданою 08.11.2023 року Шешорським старостинським округом Косівської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_1 ) згідно укладеного сторонами нотаріально посвідченого договору позики.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У частині 2 цієї ж статті міститься норма, відповідно до якої нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. В ч. 4 ст. 209 зазначено, що за бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали 06 листопада 2019 року нотаріально посвідчений договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 165 000 гривень, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 6 000 євро за ринковим курсом до 06 листопада 2020 року без нарахування відсотків, як винагороди користування позикою.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 і не повернув борг до визначеного терміну, тобто до 06 листопада 2020 року, покликаючись на відсутність коштів та перебування у лавах Збройних Сил України.

Однак в матеріалах вказаної цивільної справи відсутні будь які відомості про перебування ОСОБА_2 в лавах ЗСУ, та будь якого клопотання про зупинення провадження у справі. При цьому відповідач був обізнаний про перебування справи на розгляді в Косівському районному суді, про, що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , 15.04.2024 року подала до суду три аналогічні за змістом заяви (а.с. 60-71) про розгляд справи без її участі. При цьому у прохальних частинах заяв, ОСОБА_1 просила постановити рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в іноземній валюті, а саме 6000 євро. Водночас в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила стягнути борг в сумі 238982, 45 гривень, тобто в національній валюті, еквівалентній до курсу євро станом на дату подання позову.

Проте, перевіривши всі матеріали справи, та доводи письмових заяв, суд звертає увагу ОСОБА_1 на той факт, що згідно нотаріально посвідченого договору позики, позикодавець ОСОБА_1 передала позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 165000 гривень (пункт 1 договору позики) (а.с.9).

Таким чином, предметом позики, є грошові кошти виражені в національній валюті України гривні. І саме 165 000 гривень, підлягають до стягнення за договором позики з боржника ОСОБА_2 на користь позивача.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У позовній заяві, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача (боржника) ОСОБА_2 3% (три відсотки) річних за рік, що передував зверненню до суду з позовом.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ч .1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду в електронній формі, яка містить зазначення про те, що документ було сформовано в системі «Електронний суд» 05.11.2023 року, про що міститься відповідна відмітка на кожному аркуші позовної заяви.

Отже, розрахунок 3% (трьох відсотків) річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де:

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 05/11/2022 до 04/11/2023

Кількість днів у періоді: 365

165 000,00 x 3 % x 365 : 365 : 100 = 4 950 гривень.

Отже 3% (три відсотки) річних від суми заборгованості становить 4 950 гривень, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 06.11.2019 року становить 165 000 (сума боргу) +4950 (штрафні санкції) = 169 950 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Що стосується клопотання ОСОБА_2 про визнання його неплатоспроможним, (а.с. 58-59), то таке не підлягає до задоволення, оскільки визнання фізичної особи неплатоспроможною належить до компетенції господарського суду.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

При зверненні до суду з позовом, згідно квитанції ID - 8516-8175-5514-5188 від 05.11.2023 року позивач сплатила судовий збір у розмірі 2389, 82 грн., виходячи з ціни позову 238 982, 24 грн. Ціна позову була визначена позивачем виходячи із суми 6000 євро, в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову.

Проте суд зауважує, що реальна ціна позову становить 169 950 гривень, яка складається із 165 000,00 грн. (сума боргу) та 4 950 грн. (штрафних санкцій). Оскільки як встановлено судом, предметом позики є грошові кошти виражені в національній валюті України гривні.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 повинна була сплатити: 169 950 х 1% = 1699,50 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги, що розмір позовних вимог зменшено з суми 238 982, 24 грн. до суми 169 950 грн., тому розмір судового збору має становити 1699,50 грн, а відтак різниця від фактично сплаченої суми (2389,82-1699,50), що становить 690, 32 грн., підлягає поверненню ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 листопада 2019 року в сумі 169 950 гривень, (з яких 165 000 основна заборгованість, та 4 950 гривень 3% три відсотки річних).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1699, 50 гривень.

Повернути ОСОБА_1 690, 32 гривні судового збору, сплаченого відповідно до квитанції ID - 8516-8175-5514-5188 від 05.11.2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22 квітня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула