РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2024 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років внаслідок хвороби серця помер його батько - ОСОБА_2 та 05.02.2024 був похований. Зазначає, що м.Мелітополь Запорізької області з 2022 знаходиться фактично на тимчасово окупованій території України та є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Вказує, що 29.02.2024 територіальним відділом РАЦС м.Мелітополь і Мелітопольського району управління РАЦС Запорізької області було зроблено актовий запис про смерть №1 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Маючи копію свідоцтва про смерть, він звернувся до Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для проведення реєстрації смерті його батька та отримання свідоцтва про смерть, однак йому було письмово відмовлено в проведенні реєстрації у зв`язку з тим, що пред`явлені документи видані на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень та будь-який документ, виданий цими органами є недійсний і не створює правових наслідків та відсутні документи, що підтверджують факт смерті. Відтак, необхідним є встановлення факту смерті його батька - ОСОБА_2 , оскільки в інший спосіб, ніж як у судовий, зареєструвати та отримати свідоцтво про смерть батька - немає.

Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - м.Луганськ, Луганської області, Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Мелітополь, Запорізької області, Україна, у віці 68 років.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, наведених у поданій заяві, просив таку задоволити. Будучи допитаним в якості свідка, вказав, що його батько ОСОБА_2 помер на окупованій території. Встановлення факту смерті його батька на тимчасово окупованій території та отримання свідоцтва про смерть відповідно до вимог чинного законодавства України необхідно йому для прийняття спадщини після смерті його батька. Пояснив, що оригінали всіх документів знаходяться на окупованій території, а копії він отримав шляхом скерування фотознімків на телефон та фізичної можливості надати такі оригінали для огляду є неможливим.

Представник заінтересованої особи Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

Дослідивши матеріали поданої заяви у справі, вислухавши думку заявника, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Мелітополь, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26.08.1982 року; батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Батько заявника - ОСОБА_2 , із заявою про встановлення факту смерті якого заявник звернувся до суду, народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 17.06.1955 та паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 26.07.2006.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого 26.07.2006 Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрованим місцем проживання такої було - АДРЕСА_1 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Мелітополь Запорізької області. До заяви також долучені фотознімок із місця поховання ОСОБА_2 , на якому зафіксовано упорядковану могилу з хрестом, на якому закріплено табличку із написом: " ОСОБА_2 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 - 03.02.2024".

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить поняття тимчасово окупованої території України, до якої відноситься у тому числі й сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено і на даний час.

Загальновідомим фактом, який не підлягає доведенню, є те, що станом на день розгляду справи, територія Запорізької області є частково окупована, зокрема й м.Мелітополь.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» ( Loizidou v. Turkey , 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах Кіпр проти Туреччини ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Судом встановлено, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадщини після смерті його батька.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За таких певних обставин та в сенсі наведених норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території.

Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - м.Луганськ, Луганської області, Україна, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Мелітополь, Запорізької області, Україна, у віці 68 років.

Франківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєструвати смерть вказаної особи на підставі даного рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.29.

Суддя Марків Ю.С.