Справа № 490/3240/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дублікату виконавчого листа по справі №490/3240/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дублікату виконавчого листа по справі №490/3240/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог представник заявника посилається на те, що 13.09.2016 Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі №490/3240/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1378904,80 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 33029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875855,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50000,00 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80000,00 грн. 20.10.2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по цивільній справі №490/3240/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року. Даний виконавчий лист перебував на виконанні у Центральному ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області. 26.11.2019 року був повернутий стягувачу та станом на подачу заяви повторне примусове виконання не здійснювалося. 30.11.2022 року АТ «Альфа Банк» було змінено найменування на АТ «Сенс Банк». Отже, до АТ «Сенс Банк» перейшли всі права та обов`язки первісного стягувача у цивільному зобов`язанні, що виникли на підставі кредитного договору №640/663-К663 від 01.11.2007. Крім того, заявник вказує, що даний виконавчий лист втрачено, оскільки постанова №59490923 від 26.11.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документу (виконавчого листа №490/3240/16-ц про стягнення боргу з ОСОБА_1 ) на адресу Банку не надходила, про що складено довідку.

Враховуючи вищевикладене, представник заявника і вимушений був звернутись до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому документі та видачу дублікату виконавчого листа.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду заяви повідомлялись, що відповідно до ч. 3ст. 442 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної заяви.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.09.2016 року по справі №490/3240/16-ц позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму строкової заборгованості за кредитом у сумі 52000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1378904,80 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 33029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875855,40 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50000,00 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80000,00 грн. за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01.11.2007 року, а також судовий збір у розмірі по 17885,70 грн з кожного.

20.10.2016 року на виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

09.07.2019 року старшим держаним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, на підставі виконавчого листа №490/3240/16-ц від 20.10.2016 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59490923.

26.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.08.2020 року замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні ВП №55290840.

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Сенс Банк», що затверджений позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022, АТ «Сенс Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», а також майна, прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу була проведена 30.11.2022 року.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин справи, на даний час АТ «Сенс Банк»є власником права вимоги за кредитним договором №640/663-К663 від 01.11.2007 року.

Виходячи з положення ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року №6-122цс13 за своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України і статті 18 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано, а також те, що АТ «Сенс Банк»є правонаступником первісного кредитора, а отже, одержало право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань, то суд приходить до висновку, що дані обставини є підставою для задоволення заяви в частині заміни стягувача.

Щодо видачі дублікату виконавчого листа.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Також, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

З матеріалів заяви вбачається, що 26.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Супровідний лист, який би підтверджував направлення органом ДВС оригіналу виконавчого листа стягувачу у справі відсутній.

Разом з тим, заявником не надано жодного доказу на підтвердження втрати дублікату виконавчого листа, що унеможливлює встановити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.

За такого, у видачі дублікату виконавчого листа №490/3240/16-ц слід відмовити у зв`язку з недоведеністю факту його втрати.

Керуючись ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 76-80, 442, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дублікату виконавчого листа по справі №490/3240/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» () у виконавчому листі №490/3240/16-ц, виданого 20 жовтня 2016 року Центральним районним судом м.Миколаєва на його правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк» (, місцезнаходження 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100).

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Черенкова Н.П.