Справа № 204/2377/23
Провадження № 2/204/141/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з відповідачки борг за борговою розпискою в сумі 107 747,25 грн., суму пені за договором у розмірі 136 934,05 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 751,62 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що між сторонами 31.03.2021 року був укладений договір позики на суму 107 747,25 грн., які були передані відповідачу. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач ОСОБА_2 31.03.2021 року написала розписку, в якій зобов`язалася повернути суму боргу до 30.09.2021 року. Однак до цього часу відповідач борг не повернула, чим порушила умови виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена до розгляду без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 29.03.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, по наступним підставам.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики від 31.03.2021 року № Д310321-01, згідно якого позидавець передав, а позичальник отримав кошти в розмірі 107 747,25 грн., що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 855 доларів США (п. 1). Також погоджено графік погашення платежів (а.с. 5).

Пунктом 11 Договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

На теперішний час відповідачка не виконала умови Договору, добровільно кошти не повернуті.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Позивачем на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу наданий оригінал розписки від 31.03.2021 року, яка заповнена та підписана ОСОБА_2 (а.с. 6).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно отримала від позивача гроші у борг 31.03.2021 року у сумі 107 747,25 грн. та зобов`язалася їх повернути до 30.09.2021 року, проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Таким чином, встановивши, що долучені до матеріалів справи оригінал розписки від 31.03.2021 року про отримання коштів відповідачем у позивача є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, та що вказана розписка є не лише підтвердженням укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, крім того, відповідачем не спростовано, що остання не виконала умови укладеного з позивачем договору позики, таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача суми позики у розмірі 107 747,25 грн. є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу та 3% річних, то суд зазначає наступне.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Відповідно до п. 11 договору позики від 31.03.2021 року №Д310321-01, при порушенні позичальником строку повернення позики, він повинен сплатити позикодавцю штраф в розмірі 1 % від загальної суми заборгованості за кожен день існування простроченої заборгованості.

Згідно розрахунку позивач просить стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу у розмірі 0,3 % від загальної суми за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 року, що становить 136 934 грн. 02 коп. (з розрахунку 3 855 доларів США (загальна сума позики) х 39,6 грн. (курс долара станом на 16.02.2023 року (39,6 грн. за 1 долар США).

Оскільки позивач довів факт порушення відповідачем виконання умов договору позики грошових коштів, договором визначено порядок нарахування штрафу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача штрафу за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 року з розміру основної суми боргу, у тій валюті, яка визначена у розписці.

Враховуючи норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, наявність іншої обставини, яка має істотне значення, а саме - що нарахований позивачем штраф у розмірі 136 934 грн. 02 коп. значно перевищує розмір основного боргу, який складає 107 747грн. 25 коп., виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу до 50 000 грн., яка підлягає стягненню.

Крім того, позивачем проведено розрахунок 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 року, відповідно до якого 3% річних складає 3 751 грн. 62 коп., які просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Проте, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми трьох процентів річних від простроченої суми, обґрунтовані, однак також підлягають частковому задоволенню у зв`язку з неправильним розрахунком суми трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов`язання, оскільки 3% річних розраховуються з урахуванням боргу за договором позики, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, тобто за період з 01.10.2021 року по 23.02.2022 року.

Так, 3% річних від прострочених сум за відповідний період, суд розраховує за формулою : [Сума боргу] Х (3% / 365 днів Х Кількість днів) = сума 3% річних за період.

За період з 01.10.2021 року по 23.02.2022 року

Таким чином, загальна сума 3 % річних, складає 1 292 грн. 96 коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 590 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 511, 526, 549, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 11-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 107 747 грн. 25 коп., неустойку за несвоєчасне повернення позики у розмірі 50 000 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 292 грн. 96 коп., судові витрати по справі у розмірі 1 590 грн. 40 коп., а всього суму у розмірі 160 630 грн. 61 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська