Справа №735/392/24р.
Провадження по справі № 2-о/735/30/2024р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2024 року смт. Короп

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Балаби О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Редько А.О.,

заявниці, представника заявниці адвоката - Марченка Г.М., представника заінтересованої особи - Потійка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Короп цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Представник заявниці звернувся до суду із заявою про встановлення факту особи та факту постійного проживання на території України. В обгрунтування заяви вказує, що заявниця ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка Буринського району Сумської області. Її дівоче прізвище « ОСОБА_2 ». 17.07.1987 року у м. Комсомольськ-на-Амурі Російської Федерації було зареєстровано її шлюб з ОСОБА_3 i присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ». 12.12.1987 року вони з чоловіком переїхали на постійне проживання в м. Чернігів. Приблизно poкiв двадцять тому в неї було викрадено паспорт. Про крадіжку в правоохоронні органи не заявляла. Нового паспорта не одержувала. Інших документів, що посвідчують особу, у заявниці нема. З 2001 року і до цього часу вона постійно проживає в с. Сохачі та с. Подоляки, Коропської селищної ради. Згідно ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків i здійснює ix під своїм ім`ям. Однак, заявниця не може реалізувати свої права та виконувати обов`язки, оскільки не має документів, які б посвідчували її особу. Вона була громадянкою колишнього СРСР і починаючи з 12.12.1987 року і до цього часу постійно проживає на території України. Із заявою про видачу паспорта зверталась в Коропський сектор УДМС у Чернігівській області. Однак, їй було відмовлено та зазначено, що оформити паспорт громадянина України вона зможе тільки після встановлення в судовому порядку своєї особи та встановлення належності до громадянства України, тому і звернулася до суду.

У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали. Крім того, представник заявниці пояснив, що іншого способу встановити її особу та факту постійного проживання на території України, крім як в судовому порядку не існує, тому просить задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Одночасно пояснив, що законодавством України з питань громадянства не передбачена процедура встановлення особи під час оформлення документів для встановлення належності до громадянства України у разі відсутності документа, що підтверджує особу. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 5492-VI у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Довідка про реєстрацію місця проживання не є беззаперечним доказом фактичного постійного проживання особи за певною адресою, тому заявниці необхідно надати додаткові належні докази на підтвердження факту її постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснила, що заявниця це її рідна сестра. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження свідка, де її дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 », батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Сестра, ОСОБА_9 у 1987 році уклала шлюб з ОСОБА_3 і обрала прізвище « ОСОБА_4 ». Потім вони переїхали на постійне місце проживання до м. Чернігова, де і проживали до 1999 року, а потім сестра переїхала в с. Сохачі, Коропського району, Чернігівської області. Свідок підтвердила, що станом на 24.08.1991 року її сестра постійно проживала на території України.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що заявниця це рідна сестра його матері ОСОБА_6 , а отже його тітка. Заявниця наразі проживає в с. Подоляки, Новгород-Сіверського району, а раніше проживала в м. Чернігві, коли саме повідомити суду не взмозі, оскільки на той час був неповнолітнім.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка, Буринського району, Сумської області народилась заявниця ОСОБА_11 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Батьками зазначено: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , 11.03.1994 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно повідомлення Коропського сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області за № 7419-267/7419.1-23 від 10.10.2023 року ОСОБА_1 зверталась до Коропського сектору УДМС України у Чернігівській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України. З метою її ідентифікації та визначення належності до громадянства України Коропським сектором УДМС у Чернігівській області в період з 21.09.2023 по 07.10.2023 року проведені всі перевірки передбачені вимогами Порядку, проте в результаті зазначених перевірок встановити особу, як ОСОБА_1 та підтвердити належність до громадянства України не надалось можливим.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи виданих Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21.02.2024 № 1015 місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженки с. Степанівка, Буринського району, Сумської області, зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 24.12.1987 р. по 28.02.1991 р. та зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , з 28.02.1991 р. по 29.10.1991 р. з 17.12.1991 р. по 02.11.1999 р. (а.с. 6-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Так, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Крім того, ухвалою судді від 14 березня 2024 року заявниці відстрочено сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. до ухвалення судового рішення. Однак, сума судового збору не сплачена, тому підлягає стягненню із заявниці.

Керуючись ст. ст. 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

заяву задовольнити.

Встановити особу заявниці, як ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Степанівка, Буринського району, Сумської області, Україна, та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Степанівка, Буринського району, Сумської області на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя: О.А. Балаба