ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2963/24 Справа № 2-907/2010 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 2-907/2010

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

заявник - Публічне акціонерне товаристве Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2024 року, яка постановелена суддею Сидоренко І.О. та повне судове рішення складено 02 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (надалі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08 липня 2010 року по цивільній справі №2-907/2010 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» суму заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн.

На виконання вказаного рішення банком були отримано та пред`явленні до примусового виконання 2 виконавчих листи, за якими:

1. (ВП 23496355) відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.06.2017, виконавчий лист №2-907, виданий 14.10.2010 Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США за вказаним рішенням було повернуто стягувачу.

2. (ВП 23496490) відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014, виконавчий лист №2-907, виданий 14.10.2010 Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн. за вказаним рішенням було повернуто стягувачу.

При цьому, до теперішнього часу жодних процесуальних документів у вказаному виконавчому провадженні, або в новому виконавчому провадженні, на адресу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не надходило.

За таких обставин, заявник вважає, що виконавчий документ не було повернуто стягувачу, а фактично втрачено.

На початку активних бойових дій в м. Донецьку, в 2014 році Донецька обласна дирекція ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» була змушена припинити свою роботу в Донецькій області, всі документи банку по вказаній справі залишились в приміщенні дирекції в м. Донецьку.

Враховуючи захоплення приміщення, матеріально-технічної бази та всієї документації Донецької обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», доступу до власних документів по вказаній справі заявник до теперішнього часу не має.

Вважає, що постанови державного виконавця про повернення виконавчих документів та вищевказані виконавчі листи не надходили на адресу стягувача, строк їх повторного пред`явлення до виконання не сплинув, у зв`язку з чим просив суд видати втрачений виконавчий лист по цивільній справі №2-907/2010.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2024 року в задоволенні заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі 2-907/2010, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з?ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив підстави повернення виконавчих листів стягувачу, у зв?язку з чим дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку пред?явлення виконавчих листів до виконання.

Наполягає на тому, що законодавець пов?язує момент продовження строку пред?явлення виконавчого листа до виконання після його повернення саме з моментом його отримання стягувачем, а виконавчий лист стягувачем після повернення не отримано, та продовжує діяти встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

При цьому, вважає, що суд мав запропонувати йому надати клопотання про поновлення пропущенного процесуального строку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08.07.2010 року по цивільній справі №2-907/2010, задоволено позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2022 року у справі №2-907/2010 (провадження 2-в/243/11/2022), за заявою ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», частково відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-907/2010 в частині резолютивної частини рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 08.07.2010 року по справі № 2-907.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд виходив з тих обставин, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, клопотання про поновлення такого строку не подано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Частиною першою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Проте, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа №2-907/2010 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року №606- ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закону №1404-VІІІ «Про виконавче провадження»

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц та у постанові від 18 травня 2020 року у справі №2-9/11).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08.07.2010 року по цивільній справі №2-907/2010 було видано два виконавчі листи, а саме: про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США та про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн.

За твердженнями заявника, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчий лист №2-907, виданий 14.10.2010 Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США за вказаним рішенням було повернуто стягувачу постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.06.2017 (ВП 23496355), а виконавчий лист №2-907, виданий 14.10.2010 Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн. за вказаним рішенням було повернуто стягувачу постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014 (ВП 23496490).

Згідно статті 23 Закону № 606-XIV, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, після переривання, встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Аналогічні положення закріплено й у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Отже, як щодо виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором, станом на 06.07.2010 року, у розмірі 22370,03 доларів США, так і щодо виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 18140,03 грн, обчислення строків пред?явлення їх до виконання Закон пов?язку з підставами їх повернення.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У матеріалах справи відсутні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.06.2017 (ВП 23496355) та про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014 (ВП 23496490), у зв?язку з чим колегія судідв критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що виконавчий лист повернуто саме у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

При цьому, при зверненні до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» на такі обставини взагалі не посилався, наполягаючи на тому, що строк пред?явлення виконавчого листа перервався та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня отриманя стягувачем виконавчого листа після його повернення.

Наведеним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та вірно зазначив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, після перерви, встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу, тобто, у данному разі, з 14.06.2017 та з 10.11.2014, відповідно, та стягувачем пропущено строк для повторного пред?явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (а чинній редакції) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доведеність поважності причин пропуску цього строку за правилами статті 81 ЦПК України покладається на заявника.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав.

Заявник навіть не надав суду достеменних відомостей щодо виконання рішення у цивільній справі №2-907/2010.

Стягувач протягом тривалого часу не цікавився ходом виконання судового рішення, із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів звернувся до суду лише у липні 2023 року та не ставить пред судом питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Отже, оскільки строк для пред`явлення виконавчих листів у справі №2-907/2010 до виконання сплив, стягувачем не ставиться перед судом питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, відповідно до частини 1 пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа у даній справі, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цьогообов`язкуможуть бути різнимизалежно від характеру рішення. Крім того, необхіднобрати до уваги, міжіншим, різноманітністьаргументів, які сторона можепредставити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодонаданняобґрунтування, що випливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки з огляду на конкретніобставини справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскарженесудове рішення відповідаєкритеріюобґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне роз`яснити ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», що він не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, навівши належне обґрунтування обставин його втрати та надавши відповідні докази на підтвердження таких обставин.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2024 року

Головуючий:

Судді: