КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-1793/11

провадження номер: 22-ц/824/514/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2023 року у складі судді Зінченка О.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: державний виконавець Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: державний виконавець Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ), товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»).

Скарга мотивована тим, що Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ здійснюється примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 лютого 2012 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист від 26 червня 2012 року №2-1018/91/12. Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відповідне виконавче провадження НОМЕР_1 було відкрите 04 жовтня 2016 року. За вказаним вище рішенням з ОСОБА_1 (боржника) підлягає стягненню на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (стягувача) сума в розмірі 670 451 грн 05 коп.

Вказував, що оскільки виконавчий документ був виданий до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, строк пред`явлення його до виконання обчислюється з урахуванням положень ч.1 ст.12 вказаного закону в редакції 2016 року, тобто три роки. Рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий документ, було ухвалено 29 лютого 2012 року, набрало законної сили рішення 17 травня 2012 року, а відтак строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, закінчився 18 травня 2015 року. Тобто за межами вказаного строку виконавчі дії вчинені бути не могли, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, сплив одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Зазначав, що у зв`язку з цим 17 липня 2023 року він звернувся до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ із заявою про закінчення виконавчого провадження. Проте листом вих.№37102 від 24 липня 2023 року його було повідомлено, що відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» правові підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні. Вказував, що зазначав, що ст.39 вказаного Закону не може бути застосована в силу приписів п.7 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, відповідно до якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом. Таким чином, державним виконавцем було вчинено бездіяльність, тобто не було вчинено дії, які державний виконавець мав вчинити за умови належного слідування приписам законодавства, що підлягало застосуванню в даному випадку.

Також скаржник вказував, що виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1 продовжують здійснюватися поза межами встановлених законом строків, тобто незаконно. Що підтверджується прийнятими у виконавчому провадженні рішеннями про арешт майна і коштів, а також рішеннями Обухівського районного суду Київської області у справах №2-1793/11 та №372/3297/19 про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ, яка полягає у відмові у закінченні виконавчого провадження НОМЕР_1;

зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ закінчити виконавче провадження НОМЕР_1;

виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників;

скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення;

видати постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що твердження скаржника про те, що рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий документ, було ухвалено 29 лютого 2012 року, набрало законної сили 17 травня 2012 року, а тому строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, закінчився 18 травня 2015 року, отже строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, сплив одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання, є помилковим. Виконавче провадження НОМЕР_1 відкрито згідно вимог чинного законодавства, продовжується його виконання, рішення суду не виконано і підстав для закінчення виконавчого провадження згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», немає. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його скаргу повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягала в тому, що ним не було вчинено дій по закінченню виконавчого провадження НОМЕР_1. Оскільки ЦПК України, в разі встановлення обґрунтованості скарги, зобов`язує суд визнати бездіяльність неправомірною і зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), то скарга також містила вимогу про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження НОМЕР_1, тобто усунути порушення у вказаний спосіб.

Вказує, що з урахуванням змін у законодавстві, виконавчий лист у даному випадку підлягав пред`явленню його до виконання протягом трьох років з дати набрання рішенням суду законної сили, а виконавчі дії з виконання рішення суду мали бути проведені протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто законодавством були встановлені чіткі часові межі для виконання судового рішення.

Зазначає, що рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий документ, було ухвалене 29 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 17 травня 2012 року, а відтак строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, закінчився 18 травня 2015 року. Тобто за межами вказаного строку виконавчі дії вчинені бути не могли, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, сплив одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що 21 вересня 2012 року виконавчий лист № 2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, у зв`язку з чим державним виконавцем 21 вересня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2. 16 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП НОМЕР_2, про що на виконавчому документі є зроблено відповідну відмітку. 07 квітня 2015 року виконавчий лист № 2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, у зв`язка уз чим державним виконавцем 08 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3. 25 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП НОМЕР_3, про що на виконавчому документі зроблено відповідну відмітку. 04 жовтня 2016 року виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, у зв`язку з чим державним виконавцем 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, яке по теперішній час перебуває у відділі на примусовому виконанні.

Вважає, що доводи скаржника щодо закінчення виконавчого провадження є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами виконавчого провадження, а тому підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених ст..39 Закону України «Про виконавче провадження», немає. За таких обставини, Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 19 березня 2024 року на 11 год 30 хв., завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду (призначеного на 19 березня 2024 року) на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 03 січня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ отримав судову повістку про виклик до суду (призначеного на 19 березня 2024 року) на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 04 січня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. ТОВ «ОТП Факторинг України» отримало судову повістку про виклик до суду 15 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про розгляд справи належним чином.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.450 ЦПК України, якою передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтня 2016 року заступником начальника відділу Обухівського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області були винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-1018/91/12, виданого 26 червня 2012 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП «Факторинг Україна» 670 451 грн 05 коп.

17 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження НОМЕР_1, виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення, видати постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

З листа від 24 липня 2023 року вих.№37102 слідує, що в Обухівському ВДВС ЦМУ МЮ на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року, виданий Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП «Факторінг Україна» 670 451 грн 05 коп. Відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У даній справі заявник оспорює законність здійснення державним виконавцем виконавчих дій та існування самого виконавчого провадження після закінчення строків проведення виконавчих дій, передбачених ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 04 листопада 2010 року № 2677-VІ) (далі - Закон № 2677-VІ).

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див.: рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року) (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічну за змістом норму містила стаття 1 Закону № 2677-VІ, чинної на час відкриття виконавчого провадження, тобто станом на 21 вересня 2012 року.

Згідно із ст.6 Закону № 2677-VІ державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону № 2677-VІ).

Згідно із ст.30 Закону № 2677-VІ державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Згідно з пунктами 6, 8 ч.1 ст.49 Закону № 2677-VІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (п.7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII).

Суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом виконавче провадження закінчується фактичним і повним виконанням рішення, а також в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції, витлумачивши норми Закону № 2677-VІ, які визначають дії державного виконавця, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що закінчення встановленого ч.2 ст.30 Закону № 2677-VІ строку є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Скаржник у даній справі не врахував, що Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Закон України «Про виконавче провадження» викладено у новій редакції.

Пунктом 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацем 3 ч.5 ст.13 Закону № 1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що виконавче провадження є невід`ємною частиною судового процесу, метою якого є примусове виконання обов`язкових судових рішень.

Виконавче провадження має здійснюватися в порядку передбаченому законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі.

У ч.2 ст.30 Закону № 2677-VІ йдеться про строки вчинення виконавчих дій, передбачених ст.32 Закону № 2677-VІ, а в п.6 ч.1 ст.49 Закону № 2677-VІ - про визначені законом строки накладення певних видів стягнення, що не є тотожними поняттями.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №2-1835/11 (провадження №61-38193св18) зроблено висновок про те, що встановлений частиною другою статті 30 Закону №2677-VІ строк унормовує діяльність суб`єктів, які здійснюють виконавче провадження, і забезпечує права стягувачів на своєчасне виконання рішення. За своєю правовою природою цей строк не є преклюзивним, після його спливу не припиняються зобов`язання держави щодо виконання судових рішень, не припиняється і зобов`язання боржників у виконавчому провадженні. Отже, цей строк не можна розглядати як законну підставу уникнення боржником чи державою відповідальності за невиконання судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, закінчився 18 травня 2015 року. Тобто за межами вказаного строку виконавчі дії вчинені бути не могли, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, сплив одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону № 2677-VІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.5 ст. 47 Закону № 2677-VІ повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Частина 3 ст.23 Закону № 2677-VІ передбачає, що, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2012 року виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області. 21 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2. 16 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП НОМЕР_2 та повернуто виконавчий документ стягувачу, що підтверджується витягом з ВП та відміткою на виконавчому листі (а.с.6-8, т.2).

07 квітня 2015 року виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області. 08 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3. 25 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП НОМЕР_3 та повернуто виконавчий документ стягувачу, що підтверджується витягом з ВП та відміткою на виконавчому листі (а.с.5, 8, т.2).

04 жовтня 2016 року виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року надійшов на виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Як зазначалось вище, 04 жовтня 2016 року заступником начальника відділу Обухівського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області були винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-1018/91/12, виданого 26 червня 2012 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП «Факторинг Україна» 670 451 грн 05 коп.

Станом на час розгляду даної скарги в суді першої інстанції виконавчий лист №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року перебуває на примусовому виконанні у Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ, що підтверджується поясненнями начальника Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу та витягом з виконавчого провадження НОМЕР_1 (а.с.1-11, т.2).

Тобто, строк пред`явлення виконавчого листа №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року до виконання було перервано після його повернення стягувачу відповідно до постанов державного виконавця від 16 березня 2015 року, 25 грудня 2015 року, а тому вказаний виконавчий лист підлягав пред`явленню повторно до виконання до 25 грудня 2016 року.

Таким чином, пред`явлення виконавчого листа №2-1018/91/12 від 26 червня 2012 року відбувалось з урахуванням переривання строку з дня повернення виконавчого документа стягувачу, а тому звернення його до виконання 04 жовтня 2016 року відбулось в межах строку пред`явлення до виконання.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права і матеріального права, а зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення заявником норм права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: