ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2218/24 Справа № 205/8471/22 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голдзіцька Ольга Казимирівна, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року в цивільній справі номер 205/8471/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року у справі №265/1698/15-ц.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: частина квартири АДРЕСА_1 ; 4500 акцій ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» загальною вартістю 1125 гривень; грошові кошти за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» за договорами SAMDN6829 (рахунок №5576) та SAMDN7053 (рахунок № НОМЕР_2 ) у загальному розмірі 6115,38 доларів США. Належність спадкодавцеві ОСОБА_2 на праві власності вищезазначеного майна встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2013 року у справі №2/265/129/13.

Позивач ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 .

Вище перелічене майно, яке належало ОСОБА_2 на праві приватної власності було набуте у шлюбі та, відповідно, є спільним майном подружжя. За таких обставин, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2013 року у справі №2/265/129/13 було визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 ; право власності на частку гаражу АДРЕСА_3 ; право власності на 4500 акцій ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» загальною вартістю 1125 гривень; право власності на грошові кошти за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» за договорами SAMDN6829 (рахунок №5576) та SAMDN7053 (рахунок № НОМЕР_2 ) у загальному розмірі 6115,38 доларів США.

На підставі рішення суду ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на частину зазначеної квартири та на частку гаражу. За заявою позивача після смерті ОСОБА_2 08.06.2012 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу.

У справі №265/1698/15-ц суд встановив, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Четвертої маріупольської нотаріальної контори крім ОСОБА_1 із заявою при прийняття спадщини звернулася тітка померлої ОСОБА_3 як спадкоємиця третьої черги спадкування. Цим же рішенням суду встановлено, що згідно з листом в.о. завідуючої Четвертої нотаріальної контори ОСОБА_4 №14/02-14 від 18 січня 2016 року підтверджується факт звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 як спадкоємця четвертої черги. Інші спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини, родинних стосунків із спадкодавцем не підтвердили.

Станом на 29 червня 2016 року інші спадкоємці третьої черги спадкування своїх родинних відносин із спадкодавцем не підтвердили, а отже пропустили визначений ЦК України 6-тимісячний строк для прийняття спадщини. Відповідно - за мовчазною згодою відмовились від прийняття спадщини. Таким чином, у відповідності до положень ст. 1258 ЦК України право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 належить позивачу ОСОБА_1 .

У листі №10699/25848/17/22/06.3 від 14.09.2022 року Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Харків) зазначає, що документи, напрацьовані у Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі, не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області. За наявною інформацією приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори зруйновано внаслідок пожежі. Таким чином, у зв`язку із втратою (знищенням) документів про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , а також із знищенням нотаріальних (архівних) документів, заведених Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на завершення процедури прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_2 . Фактичною відмовою позивачу ОСОБА_1 в оформленні права на спадщину після смерті ОСОБА_2 є лист Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) №10699/2548/17/22/06.3 від 14.09.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_2 ; право власності на частину гаражу АДРЕСА_3 ; право власності на 4500 акцій ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» загальною вартістю 1125 гривень; право власності на грошові кошти за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» за договорами SAMDN6829 (рахунок №5576) та SAMDN7053 (рахунок № НОМЕР_2 ) у загальному розмірі 6115,38 доларів США в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голдзіцька О.К., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року у справі №205/8471/22 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Позивач був позбавлений можливості звернутися до будь-якого нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину або відмову в отриманні такого свідоцтва. Відповідно іншого, аніж

судовий способу захисту прав та інтересів у відповідача немає.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що дослідити спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2 , неможливо, оскільки згідно з листом Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) №10699/25848/17/22/06.3 від 14.09.2022 року документи, напрацьовані у Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі, не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області. За наявною інформацією приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 13) зруйновано внаслідок пожежі.

Помилковим є висновок суду про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що ОСОБА_5 (спадкоємець третьої черги) не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , чи відмовилася від прийняття спадщини.

Позивачем на підтвердження позовних вимог було подано копію рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.06.2016 року у справі №265/1698/15-ц, в якому зазначено, що інші спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини, родинних стосунків із спадкодавцем не підтвердили. До числа таких осіб, як вбачається з рішення суду належить ОСОБА_3 .

Також, до суду стороною позивача було подано письмові пояснення, з яких вбачається, що ОСОБА_3 громадянка Російської Федерації померла орієнтовно у 2017 році у віці 84 роки на території країни громадянства. У позивача відсутня можливість витребування інформації щодо факту смерті ОСОБА_3 . Однак, зазначені докази суд залишив поза увагою.

Видача свідоцтва про право на спадщину встановлюється пунктом 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок).

Зважаючи на обставини, позивач ОСОБА_1 вважає, що за життя ОСОБА_3 своїх родинних стосунків із померлою ОСОБА_2 не підтвердила, спадщину не прийняла, інші спадкоємці попередньої черги відсутні.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голдзіцька О.К. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач Маріупольська міська рада в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 66, 67, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15, том 1).

З копії рішення Орджонікідзевського районного суду від 25.12.2013 року у справі №0538/8184/2012 вбачається, що:

- відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ вбачається, що ОСОБА_2 є власником кв. АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва на право власності, виданого Маріупольською міською радою 04.10.2003 року;

- на підставі витягу реєстрації права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ вбачається, що ОСОБА_2 є власником гаражу АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Маріупольською міською радою 4 травня 2007 року;

- згідно з випискою з реєстру власників іменних цінних паперів ТОВ «Об`єднана реєстраційна компанія» від 05 травня 2006 року ОСОБА_2 є власником цінних паперів ВАТ МК «Азовсталь», що складається з 9000 акцій номінальною вартістю 0,25 грн на загальну суму 2250 грн;

- згідно з інформацією ПАТ «КБ «ПриватБанк», що надійшла до суду 9 квітня 2013 року на підставі ухвали суду, вбачається що ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) були відкриті вклади 10 травня 2011 року: за договором SAMDN6829 (рахунок № НОМЕР_4 ) та за договором SAMDN7053 (рахунок № НОМЕР_2 ). При цьому поточна сума зберігань за вказаними договорами становить: за договором SAMDN6829 11892,48 доларів США, за договором SAMDN7053 338,47 доларів США, а всього на загальну суму 12230,75 доларів США;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не перебуваючи у шлюбі між собою та у будь-якому іншому шлюбі, мешкали у двох однією сім`єю з 1995 року по момент смерті ОСОБА_2 , тобто перебували між собою цей період часу в фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (а.с. 21-33, том 1).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на частину квартири, за адресою: АДРЕСА_4 та на частину гаражу, об`єкта нежитлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим запитом відповідно: 301781237 та 301781435 (а.с 34-37, том 1).

З копії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маруполя від 29.06.2016 року у справі №265/1698/15-ц видно, що відповідно до листа завідуючої 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 18 січня 2016 року після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа. З заявами про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , як спадкоємець 4-ї черги. Інші спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини, родинних стосунків зі спадкодавцем не підтвердили (а.с. 17-20, том 1).

З листа №10699/25848/17/22/06.3 від 14.09.2022 року Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) вбачається, що документи, напрацьовані у Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі, не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області. За наявною інформацією приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 13) зруйновано внаслідок пожежі. Надати інформацію стосовно місцезнаходження архіву Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори на теперішній час не є можливим (а.с. 39-39зв, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок, суду першої інстанції є правильним, з яким погоджується й апеляційний суд.

Відповідно до положень ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків

(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з нормами статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріус заводить спадкову справу, яка підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1618-IX, який набрав чинності 21 листопада 2021 року, статтю 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено частиною четвертою такого змісту: «4. Вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця».

Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» від 23.02.2023 року №2923-ІХ були внесені зміни до частин третьої, четвертої статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», якою встановлено, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, крім заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом; за зверненням спадкоємця для завершення спадкування в іншому територіальному окрузі, у випадках якщо спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації окремих територій України, введення воєнного стану, але незакінчена. Нотаріальні дії щодо спадкових справ, передбачених частиною третьою цієї статті, можуть здійснюватися будь-яким нотаріусом на території України за зверненням спадкоємця.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»,).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що за відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину відсутній спір про право.

Враховуючи викладене та обставини справи, наведені в апеляційній скарзі доводи, зокрема, неприйняття спадкоємцем третьої черги спадщини, або відмова від прийняття спадщини, а також її смерть, та те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голдзіцька Ольга Казимирівна, залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 18 квітня 2024 року.

Суддя: