РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Аксьонової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів розміром 36 067,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 14.02.2022 між нею і відповідачкою було укладено попередній договір в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, за умовами якого вони домовились в найближчий час укласти договір купівлі-продажу належної відповідачці квартири АДРЕСА_1 . З метою виконання зобов`язань за попереднім договором позивачка передала ОСОБА_3 попередню оплату в рахунок суми за основним договором в розмірі 1000 доларів США.

У зв`язку із початком 24.02.2022 широкомасштабного військового нападу Російської Федерації на Україну та введенням Указом Президента України воєнного стану, відповідачка була змушена покинути країну, основний договір укладений не був, а тому вважає, що відповідачка зобов`язана повернути позивачці вказані грошові кошти.

Вказує, що передана відповідачці сума розміром 1 000 доларів США, що станом на 23.11.2023 еквівалентно 36 067,00 грн., є авансом, який підлягає поверненню в тому ж розмірі, та відповідачка володіє цими коштами без достатніх правових підстав.

З метою досудового врегулювання спору 07.11.2023 позивачка направила претензію відповідачці, але претензія задоволена не була.

Просила, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідачки на її користь аванс в сумі 39 182,00 грн., що за курсом НБУ станом на 09.01.2023 еквівалентно 1 000 доларів США, а також судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 2-5, 68-69).

Відповідачка в особі представника адвоката Аксьонової С.В. позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що попередній договір між сторонами не укладався, а тому не підлягають застосуванню наслідки недійсності (нікчемності) правочину. Позивачка не пропонувала відповідачці з`явитись для підписання попереднього договору, в якому були б обумовлені його істотні умови, або для безпосереднього укладання договору купівлі-продажу. Тому посилання позивачки на те, що договір не було укладено через те, що відповідачка покинула країну, не відповідають дійсності.

Відповідачка є власником лише частини квартири, а тому не є можливим укладення попереднього договору лише із нею, без погодження з іншими співвласниками.

Також вважала необґрунтованими посилання позивачки на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість застосування цієї норми.

Крім того, позивачка заявила вимогу про стягнення коштів в сумі 36 067 грн., що не відповідає офіційному курсу долару США станом на 14.02.2022, який складав 28,0346 грн. за 1 долар США.

Також зауважила на необґрунтованості витрат на правничу допомогу у заявленому позивачкою розмірі, вважала ці витрати недоведеними.

У той же час, відповідачкою було понесено витрати на правничу допомогу, які будуть документально підтверджені в порядку ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені витрати на правничу допомогу (а.с. 3740).

Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі із розглядом в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначене перше судове засідання на 15.01.2024 на 13:00 год. (а.с. 29).

22.12.2023 надійшов відзив представника відповідачки на позовну заяву з доданими до нього матеріалами (а.с. 3761) та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 6264).

10.01.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 39 182,00 грн. (а.с. 6871).

15.01.2024 судове засідання у справі відкладене до 12.02.2024 за клопотанням представника позивача у зв`язку із неотриманням відзиву на позов та необхідністю ознайомлення із ним.

12.02.2024 надійшли письмові пояснення позивачки ОСОБА_1 , в яких зазначала, що сума сплачена нею відповідачці, є авансом в рахунок майбутніх платежів, а тому підлягає стягненню в повному обсязі. Також вважала необґрунтованими доводи, наведені представником відповідачки у відзиві та клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 8083).

Також, 12.02.2024 надійшло клопотання позивачки ОСОБА_1 про посвідчення довіреності на право ведення даної справи обраним позивачкою представником ОСОБА_2 та допуск його до участі у цій справі (а.с. 8487), яке було задоволено судом ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати під час судового засідання 12.02.2024 в порядку ч. 2 ст. 62 ЦПК України.

12.02.2024 судове засідання відкладене до 11.03.2024 за клопотанням представника відповідачки з метою ознайомлення із заявою про збільшення позовних вимог, письмовими поясненнями позивачки.

21.02.2024 до суду надійшла відповідь представника відповідачки на письмові пояснення позивачки, в яких зазначила, що позивачкою була передана відповідачці грошова сума 1 000 доларів США як завдаток в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 щодо купівлі належної ОСОБА_3 частки квартири, а тому він поверненню не підлягає. Просила у позові відмовити (а.с. 9193).

Також 21.02.2024 до суду надійшли письмові заперечення представника відповідачки на заяву про збільшення позовних вимог, в яких виклала доводи щодо відсутності підстав для прийняття заяви, серед іншого, вказавши на недоплату позивачкою судового збору до подання заяви (а.с. 96).

05.03.2024 від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів сплати судового збору, до якого долучила квитанцію на суму 137,60 грн. (а.с. 99101).

11.03.2024 судове засідання відкладене до 15.04.2024 за клопотанням позивачки про неможливість явки її представників з поважних причин у судове засідання.

12.03.2024 від позивачки надійшли додаткові письмові пояснення у справі, в яких виклала аргументи на спростування доводів представника відповідачки, наведених у відповіді на її письмові пояснення.

25.03.2024 до суду надійшло підтвердження ГУ ДКСУ у Запорізькій області про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України суми судового збору 137,60 грн.

Ухвалою суду від 15.04.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог у цій справі.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та відповіді на письмові пояснення позивачки.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.03.1999, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради, відповідачка ОСОБА_3 є власником частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 44).

14.02.2022 ОСОБА_3 складено «розписку про завдаток», за змістом якої вона отримала від ОСОБА_1 завдаток в сумі 1000 доларів США за продаж квартири по АДРЕСА_2 , в сумі 43 000 доларів США в присутності агентства нерухомості ФОП ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідачка ОСОБА_3 факт отримання вказаних коштів від ОСОБА_1 не заперечує.

Судом встановлено, що у подальшому договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами укладено не було.

07.11.2023 позивачка надіслала відповідачці письмову вимогу про повернення їй вищезазначених грошових коштів, одержаних відповідачкою як аванс, в сумі, еквівалентній 1 000 доларів США станом на 07.11.2023 (а.с. 1013).

Вказану вимогу відповідач отримала, однак, у визначений строк зазначені кошти не повернула.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів повідомлення відповідачем позивача про неможливість повернення вищезазначеної суми, зокрема і через запровадження у державі воєнного стану чи з інших поважних причин.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові божником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.

Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором сума вважається авансом.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суду надана копія розписки, написаної 14.02.2022 власноруч відповідачкою, за змістом якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в якості завдатку суму в розмірі 1 000 доларів США.

З тексту цієї розписки однозначно випливає, що відповідач підтвердила у письмовому вигляді той факт, що отримала від позивача гроші в сумі 1 000 доларів США.

У той же час, враховуючи, що між сторонами попередній договір у письмовій формі не укладався, нотаріально не посвідчувався, а фактично між сторонами була досягнута домовленість щодо майбутнього продажу квартири, за наслідками якої договір купівлі-продажу у встановленій законом формі укладений не був, тому сума, передана позивачкою відповідачці розміром 1 000 доларів США до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна є саме авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком, як помилково вважає представник відповідачки.

Таким чином, сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Отже, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума авансу в повному обсязі.

Надаючи оцінку аргументам представника відповідачки у цій справі, суд вважає за необхідне, окрім вищевикладеного, зазначити, що не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 750/7467/16, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, оскільки у цих постановах викладено висновки щодо застосування норм права, які не регулюють спірних правовідносин. На переконання суду, у цій справі підлягають застосуванню положення ЦК України, аналіз яким надано судом вище.

Так, сторонами було визначено одиницю вартісного виміру і обчислення авансу аванс був переданий у доларах США.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в грошовій одиниці гривня у сумі, еквівалентній 1 000 доларів США, що станом на момент ухвалення цього рішення судом за офіційним курсом іноземних валют, встановленим НБУ (39,399 грн. за 1 долар США) складає 39 399 грн.

Водночас, виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, задоволенню підлягають вимоги позивача у межах її позовних вимог, визначених у заяві про їх збільшення, тобто у розмірі 39 182,00 грн.

Відтак, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 211,20 грн. (а.с. 1, 101).

Стосовно вимог позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу розміром 10 500,00 грн. та клопотання представника відповідачки про зменшення судових витрат, суд зазначає таке.

За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суду надано такі докази:

копію договору про надання професійної правничої допомоги адвоката (юридичних послуг) від 07.11.2023, укладеного між адвокатом Деревським С.В. та ОСОБА_1 ,

копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.11.2023,

копію акту виконаних робіт (послуг) за вищезазначеним договором від 20.11.2023, за змістом якого адвокат надав клієнту правову допомогу із захисту та здійснення представництва інтересів замовника (клієнта) як позивача у цій справі протягом 07.11.2023-20.11.2023, зокрема: зустріч з клієнтом (три), консультація, ознайомлення з усіма наданими клієнтом та отриманими додатково з використанням відкритих баз даних документами та інформацією, їх правова оцінка, та формування правової позиції по справі 2,5 години у сумарному обчисленні; складання та подання до суду позовної заяви на підставі аналізу судової практики, з виробленням правової позиції, підготовка інших документів по справі (претензія до ОСОБА_3 ), надсилання копій процесуальних документів відповідачу, витребування довідки, подання їх до суду 7 годин у сумарному обчисленні; участь у судових засіданнях (одне) 1 година у сумарному обчисленні;

детальний опис робіт (надання правової допомоги), виконаних адвокатом за договором, на загальну суму 10 500 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачкою в особі представника адвоката Аксьонової С.В. під час розгляду справи подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване тим, що витрати, зазначені у позовній заяві, розміром 10 500 грн. не відповідають критерію реальності та розумності їх розміру, їх розмір є неспівмірним зі складністю справи, наданим обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг.

Вивчивши надані позивачкою докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вони не у повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, у акті виконаних робіт (послуг) за вищезазначеним договором від 20.11.2023 та детальному описі робіт (надання правової допомоги), виконаних адвокатом за договором наведена інформація про надання адвокатом таких послуг як три зустрічі із клієнтом, та водночас надання консультації, отримання додатково з використанням відкритих баз даних документів, надсилання копій процесуальних документів відповідачці, витребування довідки, подання їх до суду, що не знайшло свого обґрунтування відповідними матеріалами справи. Також не є доведеною необхідність проведення трьох зустрічей із клієнтом, адже вказані документи містять інформацію про надання консультації позивачці. Також суд звертає увагу на те, що адвокат Деревський С.В. фактично взяв участь лише в одному судовому засіданні, яке було відкладене та тривало фактично 10 хвилин 15.01.2024. В інших судових засіданнях брав участь інший представник позивачки за довіреністю, посвідченою судом.

Тому, суд погоджується із твердженням представника відповідачки у поданому нею клопотанні, про неспівмірність понесених витрат із складністю цієї справи, яка віднесена законом до малозначних, а також реальним часом, який адвокат мав витратити на підготовку позовної заяви та інших дій по справі.

З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку, що надані позивачкою документи в їх сукупності є недостатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому нею розмірі, та цей розмір судових витрат, на переконання суду, належними доказами не доведений, документально у повній мірі не обґрунтований та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Тому суд вважає, що представником відповідачки доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених позивачкою, та погоджується із думкою представника відповідачки про можливість їх зменшення, а тому вважає можливим зменшити ці витрати до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти розміром 39 182 (тридцять дев`ять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, а також судові витрати на правничу допомогу розміром 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 15 квітня 2024 року.

Повний текст рішення виготовлений 19 квітня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя А.В. Шалагінова