Справа № 755/4887/24
Провадження № 2/752/4510/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", Товариства з обмежною відповідальністю "Технополіс-15", про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", Товариства з обмежною відповідальністю "Технополіс-15" , про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", Товариства з обмежною відповідальністю "Технополіс-15", про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

08 квітня 2024 року вказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва та 12 квітня 2024 року передана у провадження судді Слободянюк А.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За замістом позовної заяви убачається, що предметом спору є стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року мотивована тим, що зареєстроване місцезнаходження одного з відповідачів, зокрема, ТОВ "Дієса" - м. Київ, вул. Васильківська, 45, що є територіальною підсудністю Голосіївського районного суду м. Києва.

Натомість, як встановлено суддею, буд. 45 по вул. Васильківській в м. Києві знаходиться на території Печерського району м. Києва.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття "суд, встановлений законом", входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Враховуючи встановленні судом в ухвалі суду від 19.03.2024 року обставини стосовно територіальної підсудності справи, суд вважає за необхідне здійснити наступне направлення справи до належного суду, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне направити матеріали цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким, чином у зв`язку з викладеними обставинами, суддя приходить до висновку, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", Товариства з обмежною відповідальністю "Технополіс-15", про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, слід передати до Печерського районного суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 27, 28, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Направити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1", Товариства з обмежною відповідальністю "Технополіс-15", про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (вулиця Володимирська, 15, Київ, 01601).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк