Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12739/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

1. зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. визначити йому наступні способи спілкування та участі у вихованні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- систематичні зустрічі з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 , - перша, третя субота місяця з 14:00 до 18:00 години, та перша, третя неділя місяця з 10:00 до 13:00 години;

- зустріч з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щорічно 18 жовтня з 11:00 години до 15:00 години без присутності матері;

- необмежене спілкування з дочкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку.

В обґрунтування позову зазначав, що він з 05.06.2015 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2021 розірвано. Вказує, що від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачем. Зазначає, що відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дочкою, у зв`язку з чим він звернувся до органу опіки та піклування Житомирської міської ради із заявою про вирішення спору між матір`ю дитини та батьком щодо його участі у вихованні дочки. Стверджує, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №250 від 15.04.2022, вирішено спір між батьками щодо участі у вихованні дитини та надано йому право зустрічатися з дочкою і забирати її у першу, третю суботу місяця з 14:00 до 18.00 години, та першу, третю неділю місяця з 10:00 до 13:00 години. Вказує, що останнім часом відповідач блокує його спілкування з дитиною, під надуманими підставами не надає можливості спілкуватися з дочкою у визначені дні. Зазначає, що з даного приводу він звертався до органу опіки та піклування з проханням вплинути на відповідача, проте отримав роз`яснення щодо звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Звертає увагу на те, що він, як батько, має рівні з матір`ю дитини права та обов`язки щодо дочки, незалежно від того, що дитина за рішенням суду проживає окремо від нього. Зазначає, що створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки його права як батька, а також порушує права дитини та суперечить її інтересам. Враховуючи викладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша, третя субота місяця з 10:00 до 16:00 години; друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 16:00 години, без присутності матері. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дочкою: перша, третя субота місяця з 10:00 до 16:00 години; друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 16:00 години до досягнення дитиною віку 11 років в присутності матері за місцем проживання дитини, за умови бажання дитини бачитися з батьком, після досягнення дитиною 11 років - без присутності матері, за умови бажання дитини бачитися з батьком.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що приймаючи рішення, суд першої інстанції порушив основні фундаментальні принципи процесуального права. Зазначає, що постановляючи рішення суд першої інстанції, не взяв до уваги інтереси дитини, а тому, позовні вимоги підлягали би частковому задоволенню з визначенням судом графіку побачень, що сприятиме налагодженню контактів між батьком та дитиною, гармонійному розвитку дитини, реалізації права дитини зростати під опікою і відповідальністю обох батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо спілкування малолітньої дитини з батьком без присутності матері є невірним, оскільки, враховуючи особливості віку дитини, довгу відсутність батька в житті дитини, таке можливо лише із дотриманням певних умов належного догляду зі сторони батька. Вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість перебування дитини без присутності матері протягом тривалого часу з урахуванням кількості встановлених судом побачень з батьком, є передчасним. Вказує, що побачення батька із дитиною слід встановити - до досягнення дитиною віку 11 років в присутності матері за місцем проживання дитини.

01 квітня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що апелянт фактично не оскаржує рішення суду першої інстанції, а звертається із зустрічним позовом та ставить нові позовні вимоги. Вказує, що вимоги апелянта щодо встановлення контролю матері дитини над спілкуванням батька дитини зі своєю дитиною, при тому, що у батьків між собою напружені стосунки, створить моральний тиск на дитину, що є неприпустимим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видане 28.10.2016 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2021 року у справі №295/7271/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 08.06.2021 і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №250 від 15.04.2022 «Про участь у вихованні та порядок побачень ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 », визначено ОСОБА_1 порядок побачень із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша, третя субота місяця з 14:00 до 18:00 години; перша, третя неділя місяця з 10:00 до 13:00 години.

Відповідно до змісту листа служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради №512/2/1563 від 03.10.2022, який наданий ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 02.09.2022, при спілкування із ОСОБА_2 з`ясовано, що вона разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в кінці серпня 2022 року повернулися в Україну з Республіки Польща. Також ОСОБА_2 повідомила, що перешкоджає спілкуванню батька з малолітньою дочкою через небезпеки воєнного стану та психологічну неготовність самої дитини до спілкування з батьком, хоча доказів психологічної неготовності дитини не надала. ОСОБА_2 роз`яснено положення статті 141 Сімейного кодексу України щодо рівності прав та обов`язків матері та батька відносно дитини, та про відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення участі батька у вихованні та порядок побачень з дочкою.

Згідно з листом служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради №436/2/1709 від 21.10.2022, який наданий ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 20.09.2022, ОСОБА_2 направлено рекомендоване повідомлення, у якому в черговий раз роз`яснено положення статті 141 Сімейного кодексу України. Також наголошено про можливість притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, запропоновано надати письмові пояснення з даного питання.

За змістом листа служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради №464/2/1832 від 04.11.2022, який наданий ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 04.10.2022, від матері дитини ОСОБА_2 на адресу служби надійшло письмове пояснення щодо фактів вчинення перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У своїх поясненнях мати ОСОБА_2 свої відмови у побаченнях батька з дочкою пояснює небезпеками воєнного стану та психологічною неготовністю дитини спілкуватися з батьком. Матері ОСОБА_2 роз`яснено в черговий раз, що правовий режим воєнного стану не впливає на обсяг прав та обов`язків батька у вихованні дитини. Психологічна неготовність дитини до спілкування з батьком може підтверджуватися лише висновком психолога, який фактично відсутній. ОСОБА_2 рекомендовано сприяти налагодженню стосунків батька з дочкою, попереджено про відповідальність передбачену чинним законодавством за ухилення від виконання рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради.

ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.06.2022.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №140 від 07.02.2024 враховуючи вік дитини, виходячи з її інтересів, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша, третя субота місяця з 10:00 до 16:00 години; друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 16:00 години; за згодою обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач з вищевикладеним висновком органу опіки та піклування погодився, та у заяві від 20.02.2024 просив врахувати його при ухваленні рішення. Заперечень щодо рекомендованого органом опіки та піклування способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дочкою від відповідача не надходило. Зазначений спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею суд вважає таким, що у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дочки. Щодо вимоги позову про визначення зустрічей з дочкою щорічно 18 жовтня з 11:00 години до 15:00 години без присутності матері, суд першої інстанції виходив з того, що проведення часу дитиною з батьком у дні народження дівчинки має відбуватися виключно за її бажанням, тому не вбачає за можливе вирішити питання порядку святкування днів народжень дитини судовим рішенням, оскільки не вбачається, що це відповідатиме інтересам дитини. З аналогічних підстав суд першої інстанції виходив щодо вимоги позову про необмежене спілкування з дочкою засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку. Вирішуючи питання щодо організації зустрічей батька з дитиною без присутності матері суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися напружені відносини, тому, на переконання суду, присутність матері може перешкоджати налагодженню стосунків між батьком та дочкою, що суперечить інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків.

Предметом розгляду у даній справі є вирішення питання щодо організації зустрічей батька з дитиною у присутності матері чи без присутності матері.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами першою-третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановлюючи порядок участі батька - ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_4 взяв до уваги поведінку батька, спрямовану на участь у вихованні і житті доньки, та доведеність факту перешкоджання ОСОБА_2 . спілкуванню ОСОБА_1 з дитиною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначений спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні із донькою за встановленим графіком та вважає, що суд першої інстанції врахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою.

На думку колегії суддів присутність матері під час спілкування позивача з дитиною не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між позивачем та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо проведення зустрічей батька із донькою до досягнення дитиною 11 років у присутності матері є необґрунтованими, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування.

Посилання апелянта на психологічну неготовність дитини спілкуватися з батьком без надання належних доказів та за відсутності протипоказань у спілкуванні батька та доньки є безпідставними.

Враховуючи наведене, батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», №10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки є таким, що відповідатиме віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявника та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді