Справа № 953/7971/23
09 квітня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
за участю секретаря судових засідань Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про припинення дії, зняття арешту, -
29.08.2023 року позивачі в особі представника адвоката Касторного Д.В. звернулись до суду з позовом, в якому просять припинити дію, яка порушує право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відчуження та зміну власника, а саме скасувати заходи забезпечення позову- арешт накладений згідно ухвали від 06.12.2006р. по справі №2-630/07/04 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви посилається на те, що у травні 2023 року при отриманні витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_1 випадково дізналася, що на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору дарування від 18.08.2006 накладено обтяження, а саме арешт на вищевказану житлову будівлю.
Згідно договору дарування від 18.08.2006р. 1/3 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 спільно з ії сином ОСОБА_2 . Ухвалою судді Київського району м.Харкова Донець О.В. від 06.12.2006 по справі №2-630/07/04 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу дійсним і визнання права власності було накладено арешт на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що нібито на дату накладення арешту було зареєстроване за ОСОБА_6 .
Однак це не відповідало дійсності, тому що вже 18.08.2006р. 1/3 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_7 ОСОБА_1 , та ії сину ОСОБА_2 .
Таким чином, винесеною 06.12.2006 ухвалою було заборонено відчуження та зміна власника на 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , чим були порушені відповідні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Способом захисту порушених прав позивача за даним позовом є припинення дії, яка порушує право-скасування засобу забезпечення позову, який порушує право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відчуження та зміну власника на 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що передбачено п.З ч.2 ст.16 Цивільного Кодексу України.
Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - припинення дії, яка порушує право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасування засобу забезпечення позову на відчуження та зміну власника на 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
28.02.2007р. суддею Київського районного суду м.Харкова Донець О.В. на підставі заяв сторін провадження винесено ухвалу по справі №2-630/07/04 згідно якої позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_8 , домоуправління №102 Київського району м.Харкова, про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності залишено без розгляду.
Підставою для накладення арешту, як вказано в ухвалі суду по справі №2-630/07/04 від 06.12.2006р., було клопотання представника відповідача, а відповідачка- ОСОБА_4 підтримала клопотання.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду в судове засідання з викликом сторін.
Позивачі в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідачі до суду не з`явилися повторно, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином, заяв, клопотань не надали.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідачі не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не прибули у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за відсутності до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивачів.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялися про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутність відповідачів та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2006 по справі №2-630/07/04, був накладений арешт на зареєстровану за ОСОБА_6 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , заборонивши її відчуження та зміну власника.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ХМБТІ» №11632045 від 23.08.2006 по 1/6 кожному на праві власності належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 18.08.2006, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_9 .
Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 28.02.2007 по справі №2-630/07/04 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_8 , Домоуправління 102 Київського району м.Харкова про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності залишено без розгляду.
Відповідно до ч.6 ст.154 Цивільно-процесуального кодексу України(в редакції, на момент винесення вищевказаної ухвали) Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.
Позивач зазначає, що при ознайомленні представником з матеріалами справи №2-630/07/04 у архіві Київського районного суду м.Харкова було з`ясовано, що за терміном давності зберігання, від матеріалів справи залишилось тільки: -ухвала від 28.02.2007р.-1 аркуш -ухвала від 06.12.2006р.-1 аркуш -ухвала від 05.09.2006р.-1 аркуш
Суддею Київського районного суду м.Харкова Донець О.В. розглядалась справа №2-630/07/04 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності.
З`ясовано, що ОСОБА_10 (на момент смерті прізвище ОСОБА_11 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м.Харкова №135/3.64 від 02.08.2006) ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 не залучалась до справи в якості сторони провадження, про накладення арешту в момент його застосування їй було не відомо.
28.02.2007р. суддею Київського районного суду м.Харкова Донець О.В. прийнято рішення по справі №2-630/07/04, однак рішення про зняття арешту на відчуження житлової будівлі що належить ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 судом не прийнято.
ОСОБА_1 звернулась у зв`язку з наявними накладеними обмеженнями щодо відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.
13.06.2023 з КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради отримано відповідь з наданням копій документів про існуючі обмеження щодо відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З вищенаведеного виходить, що 06.12.2006 ухвалою Київського районного суду м.Харкова в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до, як вказано в постанові, ОСОБА_4 накладений арешт на відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що, нібито, станом на дату накладення арешту була зареєстрована за померлою ще ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 .
Після ознайомлення з матеріалами Кримінальної справи №61061005 стало відомо про наявну відповідь КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації №7935/2 від 21.09.2006р. про те, що 18.08.2006р. право власності на 1/3 частину житлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_7 ОСОБА_1 , та ії сину ОСОБА_2 .
Представник позивача зазначив, що звертався в порядку ст.158 ЦПК України до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, однак 09.08.2023 Київським районним судом м.Харкова йому було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були сторонами у справі та роз`яснено про можливість звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивачів, порушуються їх права, внаслідок чого вони позбавлені можливості розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано доказів на спростування позиції позивачів.
Позивачі в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не можуть.
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивачів, яке належить їм на праві власності порушуються їх права, внаслідок чого вони позбавлені можливості для вільного розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом скасування арешту з майна.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , накладеного 19.01.2011 року згідно ухвали Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2006 по справі №2-630/07/04, порушується право власності позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позовні їх вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 15,16,19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.
Припинити порушення прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на відчуження та зміну власника, скасувавши заходи забезпечення позову - арешт, накладений згідно ухвали Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2006 по справі №2-630/07/04, якою був накладений арешт на зареєстровану за ОСОБА_6 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , заборонивши її відчуження та зміну власника.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Я.В. Губська