Справа № 2018/2-2686/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

при секретарі Калантай Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Харкова від 01.03.2012 у справі № 2-2686/11 таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Київським районним судом міста Харкова 01.03.2012 у справі № № 2-2686/11.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2011 у справі № 2-2686/11 позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Розірвано кредитний договір від 25.04.2008 року та додаткову угоду від 25.06.2010 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ Перший Український міжнародний банк. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, укладеного 25.04.2008 року між ним та ЗАТ ПУМБ, та додаткової угоди від 25 червня 2010 року з графіком погашення суми кредиту та процентної ставки недійсними; визнання нарахування ЗАТ Першого Українського Міжнародного Банку та ПАТ Першого Українського Міжнародного банку боргу за несвоєчасне погашення суми кредиту та нарахування штрафних санкцій, завишення суми процентної ставки незаконним; зобов`язання провести перерахунок сплати погашення кредиту та зарахувати недораховану суму для погашення кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український міжнародний банк заборгованості в сумі 6 978, 53 доларів США та 1 194 гр. 57 коп.

В подальшому між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» укладено договір відступлення права вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, відповідно до якого загальна сума вимог відступлення склала суму в гривнях 69 685,85 грн. Таким чином, заявник вказує, що сума заборгованості вказана у виконавчому листі не відповідає дійсності, оскільки є завищеною.

Так, заявник вказує, що не виконання ТОВ «АНСУ» своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги в частині стягнення присудженої суми судом в гривнях в розмірі вказаному у витягу з додаткової угоди №2 від 18.07.2013 до договору відступлення права вимоги, спричинило штучне накопичення заборгованості у заявника перед ТОВ «АНСУ» та завдало шкоди законним інтересам заявника у виконавчому провадженні № 45519517, яке знаходиться у Соборному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Станом на 17.02.2024 з заявника стягнено на виконання договору відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «АНСУ» та АТ «ПУМБ» грошові кошти у розмірі 140 347 грн., а згідно договору відступлення права вимоги заборгованість складає суму 69 865 грн. 85 коп.

Таким чином, заявник зазначає, що оскільки сума боргу, за договором відступлення права вимоги ним сплачена в повному обсязі, вважає, що в іншій частині боргу виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

27.03.2024 від представника ТОВ «АНСУ» Кононова І.К. до суду надійшла заява, відповідно до якої представник заперечував проти задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та просив суд відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Так, в своїй заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що ТОВ «АНСУ» не отримало в НБУ ліцензії на проведення валютних операцій на дату укладення договору про відступлення права вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 та в подальшому, а тому на його думку договір переуступки вимоги складений в гривнях». Однак, представник зазначає, що в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 575/26162/15-ц Верховним Судом України всебічно досліджено обставину, на яку посилається заявник ОСОБА_1 , та встанови: «відсутність у ТОВ «АНСУ» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, оскільки вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, а не правочину, який оспорюється позивачем у межах заявленого позову».

Таким чином, пПредставник зазначив, що з урахуванням позиції Верховного Суду України відсутність у ТОВ «АНСУ» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для визнання недійсним як договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 в цілому, так і виконавчого листа, який боржник просить визнати таким, що не підлягає виконанню. Тому представник ТОВ «АНСУ» вважає маніпулятивним твердження заявника, що загальна сума відступлених щодо нього прав вимоги склала в гривнях 69 865,85 грн.

Представник також зазначив, що додатковою угодою № 2 від 18.07.2013 року до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 року дійсно визначено щодо прав вимоги в сумі 69 865,85 гривень на дату відступлення, при цьому зазначеною додатковою угодою також визначено грошовий еквівалент прав вимоги в доларах США.

Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України встановлено:

«Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом».

Крім того, представник ТОВ «АНСУ» також зазначив, що рішенні Валківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2022 року по справі № 615/426/21 (провадження №2/615/22/22), яким було уважно досліджено всі документи, які стосуються передачі прав вимоги за кредитним договором № 6316663 від 25.04.2008 року та встановлено, що є необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про визнання того факту, що ТОВ «АНСУ» 16 липня 2013 року у відповідності до договору відступлення права вимоги №1034/44 укладеного з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 виключно на суму 69 865,85 грн.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківського суду від 23.02.2024 року по справі №615/585/23 (провадження №2/631/276/24) також було розглянуто дане питання, та встановлено, що твердження ОСОБА_1 про те, що стягувач ТОВ «АНСУ» начебто отримав право вимоги за кредитним договором у загальному розмірі 69 865,85 грн. є таким що не відповідає дійсності та будується на помилковому трактуванні стороною ( ОСОБА_1 ) положень додаткової угоди №2 від 18.07.2013 року до договору відступлення права вимоги №1034/44 від 16.07.2013 року, оскільки сума в гривні зазначена як еквівалент грошового зобов`язання, що складає 8 740,88 доларів США, саме станом на дату відступлення права вимоги .

Тобто, сума боргу ОСОБА_1 , право вимоги на яку отримав

стягувач ТОВ «АНСУ» на підставі договору відступлення прав вимоги, у загальному розмірі складає 8 740,88 доларів США, тоді як сума 69 865,85 грн. є лише сумою вимог, що відступаються у гривні на дату відступлення права вимоги.

Також ОСОБА_1 стверджує, що начебто сплатив в повному обсязі борг за виконавчим провадженням №45519517 та станом на 17.02.2024 року сплатив кошти у сумі 140 347,85 грн. Стягувач ТОВ «АНСУ» просить звернути увагу суду, що до заяви ОСОБА_1 не долучено жодних документально підтверджених доказів, про погашення ним в рамках виконавчого провадження №45519517 станом на 17.02.2024 року боргу на користь стягувача ТОВ «АНСУ» на загальну суму 140 347,85 грн. заявник в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «АНСУ» надав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак на зв`язок в судове засідання не вийшов.

Суд, дослідивши матеріали справи і докази, надані на підтвердження обставин, якими обґрунтовується заява, дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13.06.2006 Ліпісвіцька проти України, заява № 11944/05, рішення від 12.05.2011).

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Положеннями ст. 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України до однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відноситься його диспозитивиість.

Зміст вказаної засади розкритий в ст. 13 ЦПК України, згідно положень якої, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідпошення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 824/2/22, від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділи ти на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь- яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав. Загальні підстави припинення цивільно- правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

За змістом роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду у цивільних і кримінальних справ «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 01.07.2015, підставами, які передбачені ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню поділяються па матеріально-правові та процесуально-правові. До процесуально-правових підстав відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документу, а до матеріально-правових підстав відносяться випадки відсутності зобов`язання боржника через його припинення, добровільне виконання боржником обов`язку поза межами виконавчого провадження, зарахуванням зобов`язання за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання зобов`язання тощо. Таким чином, підставами визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, або випадки помилкової видачі і виконавчого документа, коли його не треба було видавати.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року по справі № 2-2686/11/01 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано кредитний договір від 25 квітня 2008 року та додаткову угоду від 25 червня 2010 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ« ПУМБ».

Відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, укладеного 25 квітня 2008 року між ним та ЗАТ «ПУМБ» та додаткової угоди від 25 червня 2010 року з графіком погашення суми кредиту та процентної ставки недійсними; визнання нарахування ЗАТ«ПУМБ» та ПАТ «ПУМБ» боргу за несвоєчасне погашення суми кредиту та нарахування штрафних санкцій, завищення суми процентної ставки незаконними; зобов`язання провести перерахунок сплати погашення кредиту та зарахувати недораховану суму для погашення кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ« ПУМБ» заборгованість у сумі 6978,53 доларів США та 1194,57 грн.

За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення набрало законної сили 14 лютого 2012 року.

16 липня 2013 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АНСУ» був укладений договір відступлення прав вимоги № 1034/44 за кредитами.

Відповідно до пункту 1.1. договору відступлення прав вимоги за цим договором, протягом строку його дії та у відповідності до генерального реєстру боржників, первісний кредитор зобов`язується відступити новому кредитору свої права грошової вимоги за кредитними договорами, які укладені між первісним кредитором та фізичними особами, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлені останнім права.

Згідно із витягом з додаткової угоди № 2 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16 липня 2013 року, Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» прийняло право вимоги за кредитним договором № 6316663, укладеним між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , за яким сума простроченого основного боргу складає 6 259,73 доларів США, сума прострочених процентів 2 481,15 доларів США, загальна сума вимог, що відступається, станом на дату відступлення складає 69 865,85 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року по справі № 640/19691/13-ц заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні у справі № 2018/2-1970/11/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено стягувача - Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до Договору відступлення № 1034/44від 16 липня 2013року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року у справі № 640/644/14-ц, виправлено описку в ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року справі за заявою представника ТОВ «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження, а саме вказано правильно у другому абзаці резолютивної частини ухвали Київського районного суду від 25 грудня 2013 року: «Змінити стягувача у виконавчому провадженні по справі № 2-2686/11/01 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено стягувача - Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до Договору відступлення № 1034/44від 16 липня 2013року.

10 квітня 2017 року державним виконавцем Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 45519517 з примусового виконання виконавчого листа № 2018/2-2686/11-01 від 01 березня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» боргу у розмірі 6 978,53 доларів США та 1 194,57 гривень.

На даний час виконавче провадження перебуває на виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Звертаючись з заявою про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, заявник стверджує, що заборгованість перед банком у нього відсутня, що підтверджує лист АТ «ПУМБ» відповідно до якого значиться, що кредит був закритий 18.07.2013. Однак, суд звертає увагу, що договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором між АТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» укладений 16.07.2013.

Крім того, як зазначав представник ТОВ «АНСУ», та підтверджується рішенням з реєстру судових рішень, в провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АНСУ» про встановлення факту виконання та стягнення грошових коштів.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області у справі № 615/585/23 від 23.02.2024 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту виконання та стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погодившись з рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23.02.2024 ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на вказане рішення, та на разі справа перебуває на розгляді в Харківському апеляційному суді.

Таким чином, факт наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором буде встановлено за результатами розгляду Харківським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23.02.2024 року у справі № 615/585/23, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні вимог та встановлено, що позивачем ОСОБА_1 борг за кредитним договором № 631666, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «АНСУ», не сплачено.

Таким чином, суд приходить до висновку що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягаю виконанню не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260, 442 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Харкова від 01.03.2012 у справі № 2-2686/11 таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, або протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання повного тексту ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Суддя Шаренко С.Л.