Справа № 278/2092/24
У Х В А Л А

16 квітня 2024 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Накутної Софії Олександрівни про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.202 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, яким остання просить суд визнати на території України рішення суду міста Жодино Мінської області від 06.09.2023 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.04.2024 року зазначене клопотання було розподілене судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М.

16.04.2024 року представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Накутною С. О. подано заяву про відвід судді. В мотивування заявленого відводу посилається на те, що в березні 2024 року, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Накутна С. О. звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме - рішення про розірвання шлюбу.

Для вирішення вказаного клопотання автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Дубовік О. М. (справа № 278/1691/24).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 року вказане клопотання було залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Вважає, що суддя Дубовік О. М. фактично уже висловила свою думку щодо заявленого клопотання при першому розгляді справи та прийняла фактично рішення по суті справи, адже вказала, що, на її думку, рішення про розірвання шлюбу є рішенням, яке підлягає примусовому виконанню, що суперечить нормам діючого законодавства та не є «недоліком» клопотання, який можна усунути.

Своїми діями фактично суддя вдається до переоцінки уже прийнятого рішення іноземного суду та повторної процедури розгляду питання розірвання шлюбу.

Дослідивши заяву про відвід судді суд прийшов до наступних міркувань.

Статтею 40 ЦПК України передбачений порядок розгляду заяв про відвід. Так, з першої по четверту її частини унормовано наступне.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Згідно до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Суддя, ознайомившись із заявою про відвід судді, дійшов до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з положеннями пунктів 1-5 частини першої статті 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте право на відвід не є абсолютним. В іншому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях зазначає, що найголовнішою є існування довіри, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, пункт 46).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Відповідно до ст. ст. 126, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення Європейського суду «Веттштайн проти Швейцарії»).

Відповідно до п. 5 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя вважає, що факти, на які посилається заявник як на підставу для відводу, є необґрунтованими. В обґрунтування заяви про відвід заявник посилається, зокрема та не виключно, на незгоду з процесуальним рішенням судді у справі № 278/1691/24, а саме: про залишення клопотання без розгляду та повернення заявнику, що розцінюється нею як переоцінка суддею уже ухваленого рішення іноземного суду та повторної процедури розгляду питання розірвання шлюбу.

Отже, аналіз заяви про відвід свідчить, що заявник фактично не згоден із процесуальними діями та рішенням судді Дубовік О. М., постановленого по іншій справі, а саме: за клопотанням ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Незгода позивача з процесуальними діями судді чи процесуальними рішеннями у справі в силу вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу судді, оскільки не свідчить про упередженість та необ`єктивність судді щодо обставин справи.

Європейський суд у справі «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland, заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII) зазначив, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Суд вважає, що відсутні будь-які підстави та обставини, піддати сумніву об`єктивність та неупередженість суду, якому заявлено відвід.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Розглянувши заяву про відвід, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, а тому заяву про відвід слід передати для вирішення іншому судді, відповідно до порядку встановленого ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 40 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати заяву представника ОСОБА_1 адвоката Накутної Софії Олександрівни про відвід судді Дубовік О. М. необґрунтованою.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Накутної Софії Олександрівни про відвід судді Дубовік О. М. передати до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Дубовік