Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів - ОСОБА_3 ,

представника відповідача-2 - ОСОБА_4 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна про встановлення факту родинних відносин, зміну черговості права на спадкування та визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів у якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме що позивачі та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є їх троюрідною тіткою; змінити черговість одержання право на спадкування позивачів після смерті ОСОБА_7 з п`ятої черги спадкування за законом на другу чергу спадкування за законом; визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_7 , посвідчений 13.08.2021 приватним нотаріусом КМНО Бузницькою Ю.О., за змістом якого померла заповіла ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що померла та матері позивачів були троюрідними сестрами між собою, а відтак померла є троюрідною тіткою позивачів. Дані обставини підтверджено рядом доказів щодо наведеного споріднення та показаннями родичів як свідків. З 2017 року померла хворіла, адже мала хворобу ОСОБА_8 , що унеможливлювала самостійно здійснювати за собою догляд. Позивачі здійснювали по черзі опіку над нею, матеріально забезпечували, купляли продукти харчування та готували їжу, прибирали у житлі, незадовгого до смерті постійно були присутніми у нічний час, здійснювали витрати на поховання тітки тощо. За сімейними обставинами позивачі не мали можливості постійно бути присутніми у нічний час біля тітки, тому знайшли оголошення у мережі Інтернет про Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів. 13.08.2021 між таким Центром та ОСОБА_7 було укладено договори про надання соціальних послуги та довічного утримання, а саме присутність особи біля тітки у нічний час. Однак, згодом такі договори були розірвані, адже не передбачали умови перебування відповідної особи біля ОСОБА_7 у нічний час. Після смерті ОСОБА_7 її рідна сестра звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Також після смерті тітки із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 13.08.2021, звернулась ОСОБА_6 , який був укладений цього ж дня, що й оспорювані договори. Наводить аргументи про те, що волевиявлення тітки під час підписання заповіту не було вільним, адже нотаріус його не оголошувала, тітка не читала жодного документів у момент підписання, а навпаки була впевнена, що підписує договір щодо догляду за нею у нічний час. У відповідності до вимог ЦК України просить позов задовольнити.

Відповідачем ОСОБА_5 (далі - відповаідач-1) не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов.

Відповідачем ОСОБА_6 (далі - відповідач-2) подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 13.08.2021 ОСОБА_7 склала заповіт, яким квартиру АДРЕСА_2 заповіла відповідачу-2. Жодних заповітів на ім`я позивачів померла не складала, а відтак заповіт від 13.08.2021 є дійсним. Будь-якої заяви від ОСОБА_7 про скасування заповіту від 13.08.2021 не подавалось та така до правоохоронних органів не зверталась. Позивачами не надано доказів, які б підтверджували родинні зв`язки із померлою, безпорадній стан ОСОБА_7 , яка потребувала сторонньої допомоги та догляду; відсутні докази, що позивачі здіснювали догляд за ОСОБА_7 , матеріально забезпечували, купували продукти харчування, ліки, прибирали, понесли витрати на поховання. У зв`язку із наведеним просить у позові відмовити.

Представником позивачів подано до суду заперечення на відзив відповідача-2. Наводить пояснення про те, що з 2017 року ОСОБА_7 хворіла, потребувала догляду, що здійснювали позивачі по черзі. Окрім цього, у вересня 2021 року ОСОБА_7 упала та мала перелом плечової кістки у зв`язку із чим потребувала присутності біля неї доглядальниці у нічний час. Про те, що склала заповіт на ім`я незнайомій їй особі, померлій не було відомо, адже у день складання заповіту підписувала різні документи, зміст яких майже не був їй відомий. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла та організацією похорону займались позивачі. Відповідач-2 жодного відношення до родини померлої немає, а току не може володіти інформацією про такі відносини між позивачами та померлою. Щодо зміни черговості на спадкування, то така вимога підтверджено фактичними обставинами здійснення з 2017 року позивачами догляду, матеріального забезпечення померлої, а тому мають право на спадкування із спадкоємцем другої черги відповідачем-1. Просить позов задовольнити.

Представником відповідача-2 подано до суду заперечення на відповідь на відзив, які містять аналогічні обставини, що викладені у відзиві відповідача-2.

02 жовтня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишити без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали суду.

31 жовтня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23 листопада 2023 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової Анастасії Григорівни належним чином завірену копію спадкової справи № 94/2022, заведеної після смерті ОСОБА_7 , 1955 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 січня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні сторона позивачів підтримала позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у заявах по суті.

У судове засідання відповідач-1 та третя особа не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Третьою особою подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. З урахування думки присутніх учасників справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та спадкової справи № 94/2022, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з правової позиції викладеної у п. 1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п. 7 даної постанови зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в державних органах певних документів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть від 24.03.2022 серії НОМЕР_1 .

Позивачі наводять аргументи про те, що є родичами померлої, а відтак мають право на спадкування за законом, наводячи наступне.

Щодо позивача-1:

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були рідними сестрою та братом.

У ОСОБА_9 народилась дочка ОСОБА_11 .

У ОСОБА_12 народилась дочка ОСОБА_13 .

У ОСОБА_13 народилась дочка ОСОБА_14 (позивач-1).

Щодо позивача-2:

У ОСОБА_10 та ОСОБА_15 народилась дочка ОСОБА_16 .

ОСОБА_16 була матір`ю ОСОБА_7 (спадкодавець у цій справі).

Окрім цього, у ОСОБА_15 (дружини ОСОБА_10 була рідна сестра ОСОБА_17 .

У ОСОБА_40 народився син ОСОБА_19 .

У ОСОБА_19 народилась дочка ОСОБА_20 .

У ОСОБА_20 народилась дочка ОСОБА_21 (позивач-2).

Отже, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 були двоюрідними сестрами. ОСОБА_24 та ОСОБА_7 були троюрідними сестрами, а відтак остання була для позивача-1 троюрідною тіткою. ОСОБА_20 та ОСОБА_7 були троюрідними сестрами, а відтак ОСОБА_21 була троюрідною племінницею для ОСОБА_7 .

На підтвердження відповідних обставин позивачами надано ряд документів, яким суд надав оцінку, як кожному окремо так і в їх сукупності, а саме:

Батьками ОСОБА_25 (позивача-1) є ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Батьками ОСОБА_20 були ОСОБА_19 та ОСОБА_30 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_31 та ОСОБА_32 уклали шлюб 03.06.1925, шо підтверджено копією запису про шлюб від 03.06.1925 № 12.

Батьками ОСОБА_23 є ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 .

Надалі, ОСОБА_23 уклала шлюб із ОСОБА_33 , що підтверджено копією свідоцтва про одруження серї НОМЕР_6 .

Суд установив, що не надано даних про те, шо ОСОБА_31 та ОСОБА_34 є батьками ОСОБА_19 ; ОСОБА_35 є рідною сестрою ОСОБА_15 ; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є рідними сестрою та братом; батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_36 та ОСОБА_37 .

У судовому засіданні свідки ОСОБА_26 (батька позивача-1) та ОСОБА_38 (дружина брата ОСОБА_13 (матері позивача-1) надали показання про те, що ОСОБА_1 є дійсно троюрідною племінницею ОСОБА_7 , адже такі відомості їм стали відомі не безпосередньо, а зі слів інших осіб. При аналізі із іншими наявними у справі доказами, не узгоджуються між собою.

Суд оцінює показання свідків у сукупності із іншими дослідженими у справі доказами та прийшов до переконання про те, що обставини наведені ними не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази даних обставин не підтверджують. При цьому, суд відмічає, що самі по собі показання свідків, не є достатніми доказами для встановлення факту родинних відносин.

З огляду на викладене вище суд прийшов до переконання про те, що позивачами не надано суду належних доказів в обґрунтування свої позовних вимог щодо встановлення юридичного факту у відповідності до ст. ст. 79-80 ЦПК України, які б надали можливість установити родинне споріднення позивачів із померлою ОСОБА_7 , а тому відсутні докази про можливість встановлення факту родинних відносин між цими особами.

Щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування з п`ятої черги спадкування на другу чергу спадкування позивачами після смерті ОСОБА_7 , адже такі опікувалась останньою, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, здійснили організацію її поховання, а відтак у відповідності до ст. 1259 ЦК України мають право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд повторно відмічає, що не встановлено родинних відносин між позивачами та спадкодавцем ОСОБА_7 , а відтак позивачі не є спадкоємцями за законом у п`яту чергу, що унеможливлює застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1259 ЦК України, а тому у такій позовній вимозі слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання заповіту від 13.08.2021 укладеного ОСОБА_7 недійсним, суд прийшов висновку про таке.

13 серпня 2021 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила розпорядження та заповіла квартиру АДРЕСА_2 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю. О., зареєстровано у реєстрі за № 2952. Цей заповіт прочитаю мною ( ОСОБА_7 ). вголос та підписано власноруч.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_39 надав суду показання про те, що заповіт був укладений ОСОБА_7 у присутності спадкодавця, приватного нотаріуса, який посвідчував такий заповіт, двох співробітниці Центру допомоги та соціального захисту пенсіонерів та у присутності позивача-1 ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. ст. 1218, 1220, 1221 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. ст. 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ст. 1235 ЦК України).

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України).

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України відповідно до якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Будь-яких доказів, які б спростовували дані про не підписання заповіту власноручно ОСОБА_7 суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачами не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, що заповіт був підписаний не померлою, не доведено аргументи недійсності правочину саме те, що ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, відсутності волі померлої на вчинення оспорюваного правочину, а відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання спірного заповіту недійсним, а тому у цій частині позовної вимоги відмовити за недоведеністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачами судовий збір за подання позову до суду необхідно покласти на останніх.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 81, 141, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна про встановлення факту родинних відносин, зміну черговості права на спадкування та визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачами при зверненні до суду покласти на позивачів.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

позивач ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач ОСОБА_5 , місце проживання - АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 ;

відповідач ОСОБА_6 , місце проживання - АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_10 ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, місцезнаходження - м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 2-Д.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець