Справа №351/1187/23
Номер провадження №2/351/52/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

за участі секретаря - Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині цивільну справу за позовом адвоката Логінової Марії Дмитрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою та нежилим будинком,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Логінова М.Д., яка діє в інтересах позивачки звернулась в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою та нежилим будинком.

На підставу своїх позовних вимог посилається на те, щопозивачка по справі є власником земельної ділянки загальної площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0001.

Площа земельної ділянки була змінена з 0.2518 га на 0.2500 га, згідно довідки виданої державним реєстратором від 15.02.2022 року. На земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка є особистою приватною власністю позивачки, оскільки остання набула право власності на дану нежитлову будівлю на підставі договору дарування від 19.11.2002 року.

Дана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності та отримана останньою в порядку приватизації на підставі рішення Устянської сільської ради 29 липня 2003 року ІХ сесії четвертого демократичного скликання.

Представник позивачки зазначає, що остання та відповідач ОСОБА_2 з 1999 року перебували у шлюбних відносинах, однак 23 серпня 2022 року рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області шлюб розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 без дозволу позивачки надав доступ до земельної ділянки ОСОБА_3 , який в свою чергу вважає себе охоронцем даної земельної ділянки, та не пускає позивачку на її власну земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності. Більш того, відповідач ОСОБА_3 поселився та живе в нежитловому приміщенні (будинок дитячого садка), і вважає дану будівлю своїм неофіційним місцем постійного проживання.

Перший відповідач наділив другого відповідача статусом охоронця земельної ділянки і нежитлового приміщення, який в свою чергу оселився в будівлі, належній виключно позивачці без дозволу останньої, тим самим порушуючи законні права на користування та володіння позивачки. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів поліції для відновлення своїх законних прав та притягнення до відповідальності, як Відповідача-1, так і Відповідача-2.

31.10. 2022 року позивачкою було подано повідомлення про скоєння злочину, однак поліція жодним чином не відреагувала та не порушила кримінальне провадження.

Також, 09.11.2022 року позивачкою знову було подане повідомлення про злочин, де викладені усі обставини справи, проте, поліція дала власне роз`яснення, що в діях відповідачів відсутні ознаки кримінального правопроушення.

Відповідачі користуються газопостачанням та електроенергією, які є в даному нежитловому приміщенні, та не сплачують жодних коштів за його користування, що підтверджується актом звірки №2486556-в від 17.04.2023 року, де зазначається заборгованість в розмірі 12570 грн. 77 коп. На підставі чого позивачка отримала судовий наказ про стягнення з неї 5913,45 грн. заборгованості за спожитий природний газ в період з 01.10.2021 по 23.01.2023 на особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Представник позивачки вказує, що другий відповідач неправомірно користується земельною ділянкою, що належна на праві приватної власності позивачці та перешкоджає законному власнику навіть наблизитись до її законного нерухомого майна.

За відсутності документів, правовим наслідком самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України є обов`язок повернути земельну ділянку її власнику та привести її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, що здійснюється за рахунок того, хто самовільно зайняли земельну ділянку.

Факт перебування другого відповідача на земельній ділянці без дозволу ОСОБА_4 , а також те, що відповідачі перешкоджають позивачеві потрапити на свою земельну ділянку підтверджується відповідними відеоматеріалами, які додані до матеріалів справи, неодноразовими заявами позивачки, та відповідями органів поліції, які підтверджують факт перебування відповідачів на території позивачки.

Адвокат Логінова М.Д. звертає увагу суду на те, що позивачка неодноразово намагалась вирішити спір в позасудовому порядку, однак дані спроби не привели до бажаного результату. Тому позивачка вважає, що ефективним способом захисту порушених її прав як власника земельної ділянки, є вимога про звільнення земельної ділянки та виселення із нежитлового приміщення.

На підставі наведеного адвокат Логінова М.Д., яка діє в інтересах позивачки просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні позивачці належної їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальної площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001 шляхом звільнення приміщень та видачі ОСОБА_1 ключів від замка (замків) дверей нежитлового будинку (дитячий садок), який знаходиться на даній земельній ділянці та поверенення позивачці, належної їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальної площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати на користь позивачки.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив.

25.05.2023 року представник позивачки адвокат Логінова М.Д. звернулась через Снятинський районний суд Івано-Франківської області до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою та нежитловим будинком.

26.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Адвокат Логінова М.Д., яка діє в інтересах позивачки подала до суду заяву, в якій просила розгляд даної справи проводити без участі позивачки та її представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст.15, частиною 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Так судом встановлено, що підставою звернення позивачки до суду з даним позовом стало те, що відповідач ОСОБА_2 без дозволу останньої надав доступ до земельної ділянки, яка належить останній на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_5 , який посилився в нежитловму приміщенні (будинок дитячого садка), і вважає дану будівлю своїм неофіційним місцем постійного проживання. Крім того, відповідачі користуються газопостачанням та електроенергією, які є в даному нежитловому приміщенні, та не сплачують жодних коштів за їх використання.

Відповідач ОСОБА_2 не дає позивачці розпоряджатись власним майном, не пускає її до приміщення, такими своїми діями порушує майнові особисті права позивачки, оскільки остання є власником земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також власником нежитлового приміщення (будинок дитячого садка), яке знаходиться на даній земельній ділянці.

Як земельна ділянка, так і нежитлове приміщення, яке знаходиться на даній земельній ділянці є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки нежитлове приміщення набуте за договором дарування, а земельна ділянка набута шляхом приватизації у 2003 році.

Відповідно до пунктів «а», «б» частини першої статті 81 ЗУ України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України, частини другої ст.152 України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

При вирішенні позову про право на користування земельною ділянкою суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується і залежно від установленого повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.120 чинного ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 зазначеного Кодексу).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З Державного акту на право власності серія ІФ №031784 слідує, що на підставі, договору-купівлі продажу ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2518 га кадастровий номер :03:001:0001 у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку , номер витягу НВ-022 від 15.02.2022 року цільове призначення земельної ділянки площею 02.1, кадастровий номер :03:001:0001 будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно Рішення органу місцевого самоврядування рішення Устянської сільської ради 29.07.2003 №IX сес. 4-го дем. скл.

Згідно із копією кадастрового плану земельної ділянки площею 0,2500 кадастровий номер :03:001:0001, малоповерхова забудова становить 0,0436 та 0.2064.

Із копії довідки від 15.02.2022 року виданої Державним кадастровим реєстратором ОСОБА_6 вбачається, що при внесені земельної ділянки в базу НКС відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ №031764 реєстраційний номер 7 від 22.10.2003 року для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2518 га кадастровий номер :03:001:0001, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_7 було змінено вид використання, місце розташування і площу земельної ділянки, а саме:

-площа земельної ділянки 0,2518 га змінено на площу земельної ділянки 0,2500га;

-вид використання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господаських будівель і споруд змінено на вид використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд;

-місце розташування земельної ділянки Івано-Франківська область Снятинський район с. Тулова ввул. Горбасівка на місце розташування земельної ділянки АДРЕСА_1 .

З копії договору дарування нежитлового будинку (дитячого садка), який укладений 19.11.2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Григорцем М.Ф., відомо, що ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар належний дарувателю на праві приватної власності нежитловий будинок (дитячий садок) з належними будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Належний будинок (дитячий садок), цегляний, нежитловою площею 180,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А» та слідуюючі будівлі та споруди «Б» - вбиральня, «1 огорожа.

Згідно рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Та дослідивши в судовому засіданні повідомлення позивачки про злочин та відповіді ВП №1 (м.Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.200 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що позивачкою надано докази того, що на підставі Державного акту на право власності серія ІФ №031784 слідує, є власником земельної ділянки площею 0,2518 га кадастровий номер :03:001:0001 у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_1 . Тому, слід зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні позивачці ОСОБА_1 належної їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальної площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001.

Частиною 4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2.4.7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В судовому засіданні представником позивачки доведено повністю той факт, що на підставі договору-купівлі продажу ОСОБА_1 від 19.11.2002 року належить на праві приватної власності нежитловий будинок (дитячий садок) з належними будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

При таких доказах суд вважає, що відповідачі не вправі чинити перешкоди позивачці в користуванні, розпорядженні та володінні своїм майном (нежитловий будинок (дитячий садок), а тому відповідачам слід усунути перешкоди позивачці в користуванні нежитловим будинком (дитячий садок) з належними будівлями та спорудами, які належить останній на праві приватної власності, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, слід зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні позивачці ОСОБА_1 належної їй на праві особистої приватної власності шляхом звільнення приміщень та видачі ОСОБА_1 ключів від замка (замків) дверей нежитлового будинку (дитячий садок), який знаходиться на даній земельній ділянці та поверенення ОСОБА_1 , належної їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальної площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001.

Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені позивачами судові витрати за сплату судового збору в сумі - 2147,20 грн.

У задоволені стягнення судових витрати з відповідачів на користь позивачки, що складаються з надання професійної правничої допомоги в сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) грн. відмовити, оскільки представником позивачки адвокатом Логіновою М. Д. при подачі позову було подано тільки лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, які не було підтверджено жодними фактичними розрахунками.

На підставі ст.ст. 317,319,321,361,391 ЦК України, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), належній їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальною площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001 шляхом звільнення приміщень та видачі ОСОБА_1 ключів від замка (замків) дверей нежитлового будинку (дитячий садок), який знаходиться на даній земельній ділянці та повернення ОСОБА_1 , належної їй на праві особистої приватної власності земельній ділянці загальною площею 0,2500 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0001.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн.

У задоволені стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в частині надання правничої допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО