27 березня 2024 року
справа № 297/1881/23
провадження № 61-912св24
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Литвиненко І. В. на постанову Верховного Суду від 27 березня 2024 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до головного лікаря медико-діагностичного центру «Сінео Sineo» Європейська якість» ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
На підставі статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) висловлюю окрему думку на вказану постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з таких підстав.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з роботодавця ОСОБА_2 невиплачену йому заробітну плату за період з 21 лютого 2021 року до 31 травня 2023 року в сумі 528 000,00 грн.
Берегівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 19 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху.
Берегівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 22 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві.
Закарпатський апеляційний суд постановою від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2023 року - без змін.
У січні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Cуду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 грудня
2023 року, а справу передати для розгляду до суду першої інстанції.
Верховний Суд постановою від 27 березня 2024 року касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнив.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Не можу погодитись з рішенням колегії суддів Верховного Суду з таких міркувань.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У частині першій статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
За вимогами частини третьої статті 175 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У статті 177 ЦПК України закріплений перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Відповідно до частин першої, другої зазначеної статті позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, місцевий суд вказав, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, оскільки не містить:
- обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути позивач з відповідача;
- викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем у період з 21 лютого 2021 року до 31 травня 2023 року та доказів невиплати йому заробітної плати;
- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
- відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
На виконання вказаної ухвали суду 21 червня 2023 року позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив:
- відповідач забрав у нього трудову книжку та диплом, докази проходження інтернатури та видав йому ключі від робочого місця;
- його послуги були внесені в касовий апарат пунктами 33-39 адміністратора центру;
- на підтвердження своєї особи відповідач пред`явив паспорт серії НОМЕР_1 , від 31 липня 1998 року;
- додав копії фотознімків.
У заяві зазначив також, що оскільки медичний центр має головного лікаря, вважає саме його належним відповідачем у справі. Вказав графік своєї роботи.
Позивач також подав до суду клопотання про витребування у відповідача таких доказів: трудової книжки, диплому, довідки про середньомісячну заробітну плату, розрахунку з 01 березня 2021 року до 21 червня 2023 року.
У прохальній частині заяви про усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути з медичного центру заробітну плату з 01 березня 2021 року до 21 червня 2023 року за щоденну роботу з 07 год 30 хв до 18 год 00 хв та не зазначив розміру заборгованості.
Також позивач подав заяву, в якій підтвердив, що не подавав аналогічного позову із тим самим предметом і на тих самих підставах до тих самих осіб.
Берегівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 22 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачеві.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що недоліки, зазначені в ухвалі
від 19 червня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, позивач не усунув:
- не надав обґрунтований розрахунок заборгованості з заробітної плати та не зазначив доказів перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем;
- із клопотання про витребування доказів не вбачається, що позивач вжив заходів для отримання зазначених доказів самостійно та (або) неможливо отримати зазначені в клопотанні докази.
Закарпатський апеляційний суд постановою від 27 грудня 2023 року погодився із висновками місцевого суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області
від 22 червня 2023 року - без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано, з додержанням вимог статей 175, 177, 185 ЦПК України, повернув позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки, незважаючи на повідомлення позивачем суду певних ідентифікуючих даних щодо визначеного ОСОБА_1 відповідача - головного лікаря медико-діагностичного центру «Сінео Sineo» Європейська якість» ОСОБА_2 , інші істотні недоліки позовної заяви виправлені не були.
Наведене унеможливило відкриття провадження у справі з додержанням вимог цивільного процесуального закону. Судове рішення не можна визнати ухваленим із надмірним формалізмом, оскільки обов`язкові формалізовані вимоги до процедури ініціювання позову та відкриття провадження у справі саме і спрямовані на забезпечення прав усіх учасників процесу, як на належний позов, так і на захист від нього.
Апеляційний суд наголосив, що конкретної інформації щодо часу, підстав, умов і порядку оформлення та припинення відносин, з ким саме і які відносини мали місце:
- чи мали місце трудові відносини з медико-діагностичним центром «Сінео Sineo» Європейська якість» (у тому числі, чи є цей центр юридичною особою, чи ні), з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , чи цивільно-правові з фізичною особою ОСОБА_2 ;
- підстав і порядку оплати роботи позивача, розрахунку з відповідної бази пред`явленої до стягнення суми у 528 000,00 грн, яка є значною, позивач не надав, відповідного обґрунтування в заяві не навів, на конкретні докази не послався.
Також апеляційний суд зауважив, що питання про належність відповідача може за відповідних умов вирішуватися на подальших після відкриття провадження в справі її стадіях, що, однак, не звільняє позивача від обов`язку чітко і ясно сформулювати та обґрунтувати конкретні підстави позову та його предмет, послатися на необхідні докази та надати їх суду (за наявності їх у позивача) вже на стадії пред`явлення позову.
Вважаю, що у Верховного Суду не було підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Так, на виконання вимог статті 185 ЦПК України суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху, при цьому не наголошував на необхідності подати докази до позовної заяви, а вказав на те, що позивач повинен зазначати про ці докази в позовній заяві, і надати обґрунтований розрахунок заборгованості з заробітної плати.
Натомість у заяві, яку подав ОСОБА_1 на усунення недоліків, він не тільки не усунув недоліки, а і зазначив суперечливі дані про відповідача, що, на мою думку, унеможливлює відкриття провадження у справі. Також у заяві про усунення недоліків він взагалі не зазначив суму заробітної плати, яка підлягає стягненню, та ціни позову.
Крім того, в позовній заяві, яка залишена без руху, позивач зазначає «боржником» головного лікаря медико-діагностичного центру «Сінео Sineo» Європейська якість» ОСОБА_2 , а в заяві про усунення недоліків взагалі не зазначає у вступній частині відповідача, його повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб). У прохальній частині заявник просив стягнути з медичного центру заробітну плату з 01 березня 2021 року
до 21 червня 2023 року за щоденну роботу.
Оскільки заявник не подав нової позовної заяви, у якій би чітко визначив відповідача та вказав би обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України, підстав для відкриття провадження у справі лише з цих мотивів не було.
Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21, зазначено, що, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказав відповідачем директора КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 ОСОБА_2 та пред`явив вимоги про поновлення його на роботі.
Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора ОСОБА_2 як до посадової особи КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до ОСОБА_2 як фізичної особи позовна заява ОСОБА_1 не містить. При цьому трудовий спір у ОСОБА_1 виник із саме роботодавцем - КУ Сумською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10. Таким чином, оскільки КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 10 є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом.
Директор КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 ОСОБА_2 не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем.
Суди першої та апеляційної інстанцій, розглянувши справу, на вказане уваги не звернули та дійшли помилкових висновків про можливість вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до директора КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 ОСОБА_2 про поновлення його на роботі.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду
У зв`язку із наведеним Верховний Суд закрив провадження у справі в частині вимог до посадової особи.
У постанові Верховного Суду, з якою я не згодна, у вступній частині постанови зазначено про те, що позов подано до головного лікаря медико-діагностичного центру «Сінео Sineo» Європейська якість» ОСОБА_2 , а в мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що в заяві про усунення недоліків позивач просив стягнути зарплату з медичного центру.
Отже, вказати однозначно відповідача чи відповідачів є обов`язком позивача, який він не виконав, а вже визначити, чи є ця фізична чи юридична особи належним відповідачами, належить до обов`язків суду.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Отож, суд першої інстанції, у зв`язку із скасуванням ухвали про повернення позовної заяви позивачеві опинився у невизначеній ситуації, коли йому або необхідно відмовляти у відкритті провадження у справі, якщо, вважати, що позов поданий до посадової особи юридичної особи, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21, або для відкриття провадження у справі самостійно з`ясовувати правовий статус медичного центру.
Також вважаю за необхідне наголосити, що в ухвалі про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 було б доцільно зазначити, що позивачу необхідно було подати нову редакцію позовної заяви, яка б відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, для запобігання подання заяв, які є продовженням первісної редакції позовної заяви.
Для позитивного вирішення питання про відкриття провадження у конкретній справі недостатньо наявності у заінтересованої особи права на пред`явлення позову, необхідно ще і реалізувати це право у належному порядку. До умов реалізації права на пред`явлення позову належить, зокрема, дотримання реквізитів позовної заяви. Таким чином, додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та відкриття ним провадження у справі. Належне оформлення позовної заяви, як за формою, так і за змістом, слугує перш за все інтересам позивача. Дотримання позивачем вимог, які ставляться до позовної заяви, дуже важливе для процесуальної діяльності, оскільки форма і зміст позовної заяви є одними з елементів процесуального режиму, дотримання якого необхідно для своєчасного розгляду спору.
У цьому випадку суди, на мою думку, не проявили надмірного формалізму, не перешкодили доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення недоліків. Застосування судом першої інстанції наслідків неусунення недоліків, передбачених частиною третьої статті 185 ЦПК України, в цьому випадку були цілком виправданими та дисциплінували би сторони у дотриманні вимог ЦПК України щодо складання процесуальних заяв по суті справи.
Суддя І. В. Литвиненко