Справа № 683/700/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/700/24, 2/683/503/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 вказує, що з 06 жовтня 2011 року він перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 30 червня 2021 року.

За час шлюбу вони із відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2011 року придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,7 кв.м.

Вказана квартира була придбана за кошти, отримані ним від здійснення підприємницької діяльності, однак у період шлюбу із відповідачкою та була оформлена на неї.

Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, відповідачка не визнає його право на це майно та між ними не досягнуто згоди щодо його поділу.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2024 року у даній справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Григорук С.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. У визначений судом строк відповідачка відзив на позов не подавала.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року.

Згідно копії паспорта відповідачки, який видано 11 серпня 2023 року, а також витягу №03-27/574/2024 від 12 березня 2024 року з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 змінила прізвище і на час розгляду даної справи є ОСОБА_4 .

За договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвою О.В. (зареєстровано в реєстрі за №3989), ОСОБА_3 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 33,4 кв.м. Продаж квартири вчинено за 210658 грн.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374336212 від 15 квітня 2024 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано 19 жовтня 2011 року за відповідачкою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2011 року, реєстраційний номер об`єкта: 1658357. Вказана квартира будь-якими заборонами не обтяжена.

Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Положення цієї норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`ясень, даних в п.22, п.23 та п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що квартира АДРЕСА_2 набуті сторонами за час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу. Водночас, укладаючи цей договір, ОСОБА_2 діяла в інтересах сім`ї. Також ОСОБА_2 розуміла, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності (пункти 14, 23 договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2011 року).

ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довела, що спірна квартира набута нею за особисті кошти.

Отже, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.

З огляду на викладене, в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 33,4 кв.м. Інша 1/2 частина цієї квартири залишається у власності ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 82,7 кв.м, житловою площею 33,4 кв.м (інша 1/2 частина цієї квартири залишається у власності ОСОБА_2 ).

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 22 квітня 2024 року.

Суддя: