Провадження № 2/127/3226/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Бойчук Я.П.,

представника позивача - адвоката Вдовцової Л.К.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності позивача на 1/2 частку у спільному майні подружжя з виплатою грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності позивача на 1/2 частку у спільному майні подружжя з виплатою грошової компенсації.

Позов мотивовано тим, що 29.10.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб в Відділі РАЦСУ Немирівського району Вінницької області, актовий запис № 125.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 .

За час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2013 р. сторонами придбано у спільну сумісну власність, однокімнатну квартиру, житловою площею 12.2 кв.м., загальною площею 15, 2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та є неподільною річчю. В даній квіртирі проживає лише відповідач, так як проживати з ним спільно неможливо через його недостойну поведінку, він зловживає алкоголем, через що позивач зверталася зі скаргами як на сімейного дебошира в поліцію. Також відповідач лікувався в наркодиспансері. Через зловживання алкоголем, до відповідача неодноразово викликали «Швидку допомогу», оскільки йому було зле.

Позивачка зазначає, що її 1/2 частка у праві власності у даній квартирі не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування житлом, є неможливим, а припинення права на 1/2 частку позивачки у спільному нерухомому майні за рахунок отримання відповідачем у власність квартири і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частки, не завдасть істотної шкоди та інтересам відповідача.

У зв`язку із чим позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частку в квартирі, належній ОСОБА_2 на праві власності, що розташована по проїзду АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 228 500 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 23.08.2023 року позовну заяву залишено без руху та позивачці визначено строк для усунення виявлених недоліків.

11.09.2023 року від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.09.2024 року відкрито провадження у даній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

07.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Вдовцова Л.К. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за обставин, викладених у позовній заяві та просила суд їх задоволити. Крім того, просила стягнути із відповідача на користь позивачки понесені витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення.

З`ясувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб у Відділі РАЦСУ Немирівського району Вінницької області, актовий запис № 125.(а.с.6 зворотний бік).

11.11.2008 року від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2008 року.(а.с.6).

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 11.11.2013 р., під час шлюбу сторонами придбано у спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Реєстру нерухомості і договором купівлі-продажу, серія та номер 1740, виданим 11.11.2013 p., зареєстрованим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ковальовою В.М.(а.с.7)

Відповідно до висновку ТОВ» Подільський експертний центр» від 15.08.2023 року за №44, вартість квартири АДРЕСА_2 , складає 457 000 грн. (а.с.5)

Відповідно до розписки від 17.04.2024 року наданої в судовому засіданні відповідачем представнику позивача, відповідач позовні вимоги визнав, та зобов`язався виплачувати з власної ініціативи позивачу грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_2 в розмірі 228 500 грн., рівними платежами щомісячно по 3 000 грн.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 161/14048/19 постанова від 29.01.2021 року).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Спірне нерухоме майно було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим доказів, які б спростовували вказану обставину, суду відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 як зазначалось вище, позов визнав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 і ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, і вважає, що таке визнання не суперечить закону та не може порушувати права, свободи та інтереси інших осіб, враховуючи предмет спору.

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін у праві власності є рівними, за недоведеністю зворотнього. Тому, право позивача підлягає захисту шляхом визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за частку квартири та припинити право власності позивача на належну їй частку квартири.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 285 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 60, 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 206, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1983 року народження, право власності на 1/2 частку в квартирі, належній ОСОБА_2 на праві власності, що розташована по проїзду АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 228 500 (двісті двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, припинивши право власності ОСОБА_2 на належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 285 (дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2024 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: