Справа № 709/1592/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Данілової О.С.,

представника позивача - Клименка В.М. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Клименка В`ячеслава Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 - адвокат Клименко В`ячеслав Миколайович звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Військова частина НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ОСОБА_4 з 01 червня 2017 року спільно проживала із ОСОБА_6 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_5 , проте відомості про батька дитини було записано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Згодом, на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 червня 2023 року було встановлено факт батьківства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_5 , а також внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 було призвано на військову службу, яку він проходив у військовій частині НОМЕР_1 .

02 листопада 2021 року ОСОБА_6 , на випадок смерті зробив розпорядження, яке було оформлено заповітом у приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Бабака О.В., яким заповів все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме права, своїй дочці ОСОБА_7 .

31 серпня 2022 року ОСОБА_4 отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 її чоловік ОСОБА_6 загинув у населеному пункті Сіверськ Донецької області.

Відповідно до довідки № 831 від 29 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_6 було нараховано основне та додаткове грошове забезпечення станом на серпень 2022 року в розмірі 144817,11 грн., яке він не отримав у зв`язку із загибеллю.

Ще під час спільного проживання із ОСОБА_6 , позивачу було відомо, що від першого шлюбу із ОСОБА_8 він має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . На момент загибелі ОСОБА_6 сину виповнилось 18 років.

У відповідності до розписки ОСОБА_8 , завіреної секретарем Хрестителівської сільської ради від 10 січня 2019 року та засвідченої відтиском печатки, вона відмовилась від сплати аліментів, які ОСОБА_6 сплачував на користь сина. Таким чином, син ОСОБА_9 на утриманні ОСОБА_6 з 2019 року не перебував.

09 вересня 2022 року ОСОБА_2 через ІНФОРМАЦІЯ_8 подав до військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу ОСОБА_6 , заяву про виплату всіх належних загиблому ІНФОРМАЦІЯ_6 його батькові - ОСОБА_6 коштів (грошового забезпечення).

Згідно наказу військової частини НОМЕР_1 № 74 від 16 березня 2023 року та платіжної інструкції № 1222 від 20 березня 2023 року на картковий рахунок відповідача були виплачені кошти в розмірі 144817,11 грн., не отримані ОСОБА_6 за життя.

Під час написання заяви 09 вересня 2022 року про виплату не отриманого грошового забезпечення, ОСОБА_2 ознайомився та поставив свій підпис, що з вимогами керівних документів, зазначених у заяві щодо черговості отримання коштів. Крім цього, відповідач ознайомився та розписався, що «у випадку якщо він не єдиний, хто має право на отримання зазначених коштів, зобов`язується особисто (без участі військової частини НОМЕР_1 ) вирішити дане питання із новим заявником в межах законодавства».

Так, виплата грошових коштів військовослужбовця не отриманих ним за життя регулюється Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року.

Вказаний порядок передбачає виплату грошового забезпечення, в тому числі повнолітнім дітям, які проживали разом із військовослужбовцем або перебували на його утриманні. Проте, відповідач не проживав разом із батьком та не перебував на його утриманні, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами.

30 серпня 2023 року відповідачу ОСОБА_2 був направлений лист, який ним отриманий 13 вересня 2023 року, про те, що ним надано зобов`язання, викладене у заяві від 09 вересня 2022 року, що у разі якщо він не єдиний, хто має право на отримання грошового забезпечення ОСОБА_6 , особисто, без участі військової частини НОМЕР_1 , вирішити дане питання із новим заявником в межах чинного законодавства.

Так, з урахуванням наявного заповіту на ОСОБА_5 та відкритої спадкової справи Чорнобаївською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 було запропоновано у місячний термін вирішити питання про перерахування половини від отриманої суми 72408,50 грн. на рахунок ОСОБА_4 , яка є законним представником ОСОБА_5 .

Проте, ОСОБА_2 відмовився у добровільному досудовому порядку врегулювати дане питання.

Так, сторона позивача, посилаючись на приписи спадкового законодавства та норми Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, вважає, що відповідач взагалі не мав права подавати вищевказану заяву від 09 вересня 2022 року та отримувати будь-які виплати, належні його батькові ОСОБА_6 , а тому проведене виплата була здійснена в порушення вказаного Порядку.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму безпідставно набутих коштів (грошового забезпечення) в розмірі 144817,11 грн. та понесені на професійну правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. (т. 1, а.с. 1 - 9).

Разом із позовною заявою представником позивача Клименком В.М. було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (т. 1, а.с. 49 - 51).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача Клименка В.М. про відстрочення сплати судового збору відмовлено; позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто (т. 1, а.с. 59 - 61).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (т. 1, а.с. 69 - 70).

12 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача виклала свої міркування та заперечення з приводу позовних вимог, та клопотання про продовження строку для подання відзиву (т. 1, а.с. 82 - 87).

15 січня 2024 року від представника позивача Клименка В.М. надійшли заперечення на заяву про продовження строку на подання відзиву, у яких останній виклав свої заперечення, щодо поданого представником відповідача ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву та клопотання про продовження строку для подання відзиву (т. 1, а.с. 102 - 108).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2024 року клопотання представника позивача Клименка В.М. про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ КБ «Приват Банк» відомості про рух коштів по рахунку НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_2 за період з 21 березня 2023 року по 22 березня 2023 року (т. 1, а.с. 144 - 145).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про продовження строку для подання відзиву відмовлено; відзив на позовну заяву залишений без розгляду та повернутий останньому (т. 1, а.с. 146 - 148).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (т. 1, а.с. 142 - 143).

21 лютого 2024 року від представника позивача Клименка В.М. надійшло клопотання про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу, у якому останній надав детальний розрахунок понесених судових витрат стороною позивача, виконані ним роботи як адвоката. Таким чином, посилаючись на приписи цивільного законодавства та практику Верховного Суду, просив стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. (т. 1, а.с. 157 - 164).

21 лютого 2024 року від представника позивача Клименка В.М. надійшли пояснення по справі відповідно до яких, останній повідомив суд, що у поданому представником відповідача ОСОБА_3 відзиві на позовну заяву, який був залишений судом без розгляду, останній вказує на те, що відповідач перебував на утриманні свого батька ОСОБА_6 та що цей факт можуть підтвердити його бабуся та мати, про допит яких було заявлено клопотання. Також, відповідач додатково пояснив, що на момент отримання коштів рішення суду про те, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_5 не було постановлено.

Позивач не заперечує того факту, що відповідач перебував на утриманні ОСОБА_6 , але виключно до 01 липня 2022 року, тобто до настання його повноліття.

Нормами СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із виписок АТ КБ «Приват Банк» за період з 26 січня 2021 року по 15 липня 2022 року, не тільки ОСОБА_2 , а й позивач ОСОБА_4 перераховували кошти відповідача ОСОБА_2 , що підтверджує добросовісність виконання батьківських обов`язків загиблим ОСОБА_6 .

Проте, із досягненням повноліття, відповідач втратив статус особи, яка перебуває на утриманні, а тому будь-яких законних підстав подавати заяву про виплату коштів належних загиблому від 09 вересня 2022 року та отримувати такі кошти останній не мав.

Крім цього, будь-яких доказів, що відповідач після досягнення повноліття перебував на утриманні батька суду не надано.

Таким чином, з урахування заповіту загиблого ОСОБА_6 та норм законодавства, отримані відповідачем спірні кошти належать малолітній ОСОБА_5 .

Щодо визнання відповідачем позову в розмірі 72408,56 грн. після подання позивачем до суду позовної заяви, заявив наступне.

Так, дійсно, стороною позивача з метою досудового врегулювання спору було надіслано відповідачу пропозиції перерахувати половину грошових коштів (грошового забезпечення). Проте, таку пропозицію відповідач проігнорував, а тому позивач вимушена була звернутися за правовою допомогою та потім до суду, що потягло за собою додаткові витрати, а саме витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору (т. 1, а.с. 222 - 226).

26 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу, у якому останній надав детальний розрахунок понесених судових витрат стороною відповідача, виконані ним роботи як адвоката. Таким чином, посилаючись на приписи цивільного законодавства та практику Верховного Суду, просив стягнути із позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. (т. 1, а.с. 228 - 231).

28 лютого 2024 року, на виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2024 року, від АТ КБ «Приват Банк» надійшла витребувана інформація (т. 2, а.с. 6 - 7).

01 березня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (т. 2, а.с. 11).

12 березня 2024 року від представника позивача Клименка В.М. надійшли заперечення на клопотання адвоката про приєднання документів (т. 2, а.с. 21 - 24).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи доказів відмовлено (т. 2, а.с. 31).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Клименко В.М. позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 не мав права на отримання грошових коштів (грошового забезпечення) належних його батькові ОСОБА_6 та не отриманих ним у зв`язку із загибеллю, оскільки на момент смерті останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) набув повноліття, а отже не перебував на його утриманні та не був зареєстрований за однією адресою із батьком, а отже не був членом його сім`ї. На час своєї смерті ОСОБА_6 проживав разом зі своєю цивільною дружиною - ОСОБА_4 та їх спільною донькою - ОСОБА_5 . Таким чином, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МО України 07.06.2018 № 260 право на отримання грошового забезпечення мала лише неповнолітня донька ОСОБА_6 - ОСОБА_5 . Не дивлячись на це, відповідач ОСОБА_2 одноособово отримав грошове забезпечення належне його батькові в розмірі 144817,11 грн. На пропозицію позивача вирішити спір мирним шляхом, а саме віддати половину отриманої суми ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 відмовився. Також, звернув увагу суду на те, що загиблий ОСОБА_6 заповів все своє майно своєї доньці - ОСОБА_5 , а отже вона є єдиним спадкоємцем після смерті останнього. Стосовно твердження відповідача, що він перебував на утриманні свого батька ОСОБА_6 , оскільки на момент його смерті навчався у ДНЗ «Черкаський професійний ліцей», зауважив, що це не відповідає дійсності, оскільки загиблий ОСОБА_6 надавав допомогу на утримання свого сина лише до його повноліття. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у добровільному порядку відмовилася від сплати аліментів на утримання сина її колишнім чоловіком, що підтверджується відповідною розпискою останньої. Зауважив на тому, що розмір витрат на правову допомогу представника відповідача є завищеним, оскільки обсяг наданих ним робіт не відповідає кількості затраченого ним часу.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача половини отриманої ним суми грошового забезпечення в розмірі 72408,56 грн. У задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу просив відмовити. Суду пояснив, що коли він звертався до військової частини із заявою про отримання грошового забезпечення належного його загиблому батькові, він не знав про наявність інших осіб, які мають право на отримання вказаних коштів. Йому було відомо про народження у його батька та ОСОБА_4 дитини, але на час отримання ним грошей вона не була визнана офіційно донькою останнього. Коли до нього звернулася позивачка із пропозицією в добровільному порядку віддати половину отриманого ним грошового забезпечення, він не мав можливості це зробити, оскільки більшу частину грошових коштів він вже потратив. Повідомив суду про те, що батько постійно допомагав йому фінансово. Він загинув через місяць після того, як йому виповнилося 18 років, але на час загибелі батька він навчався у ДНЗ «Черкаський професійний ліцей», а отже перебував на його утриманні. Стипендію він отримав лише за першій місяць навчання, потім перестав отримувати у зв`язку із погіршенням якості навчання. Допомога батька в місяць складала приблизно 1200-1300 грн.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Солод В.М. пояснив, що відповідач ОСОБА_2 перебував на утриманні свого батька ОСОБА_6 , оскільки на момент його загибелі навчався у ДНЗ «Черкаський професійний ліцей». Між ОСОБА_6 та його колишньою дружиною - ОСОБА_8 була домовленість про те, що ОСОБА_6 буде у добровільному порядку надавати фінансову допомогу своєму синові ОСОБА_2 до закінчення ним навчання, а мати дитини - ОСОБА_8 взамін не буде подавати позов про стягнення аліментів на утримання сина. Гроші ОСОБА_6 своєму синові передавав через свою матір - ОСОБА_10 , що може підтвердити остання. Частково гроші перераховувала ОСОБА_4 . Зауважив на тому, що коли відповідач подавав заяву до військової частини щодо отримання грошового забезпечення, він не знав, що ОСОБА_11 рішенням суду була визнана донькою ОСОБА_6 . Стосовно наявності заповіту на ОСОБА_12 зазначив, що відповідно до положень ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Оскільки ОСОБА_2 перебував на утриманні останнього у зв`язку із навчанням, тому мав право на отримання половини від цієї суми. Отже наявність заповіту не впливає на право відповідача отримати частину грошового забезпечення. В частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн. у задоволенні позову просив відмовити, оскільки вказана сума, на його думку, є не обґрунтованою та значно завищеною.

У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Військової частини НОМЕР_1 не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (т. 1, а.с. 125).

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_8 , яка суду показала, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_6 , з яким вони прожили разом десять років, та матір`ю відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_6 , до своєї загибелі, постійно спілкувався із сином та допомагав йому фінансово. Без його допомоги син не мав би можливості навчатися, оскільки навчання було платним. Натомість ОСОБА_4 перешкоджала їх спілкуванню та забороняла її колишньому чоловіку допомагати сину фінансово. Вона дійсно написала розписку, що відмовляється від сплати аліментів на утримання сина, але цей крок вона зробила у зв`язку із досягненням домовленості про те, що ОСОБА_6 буде сплачувати аліменти в добровільному порядку до закінчення дитиною навчання. На момент загибелі її колишнього чоловіка їх спільний син навчався у ДНЗ «Черкаський професійний ліцей». Вартість навчання становила 4000 грн. в рік. ОСОБА_6 заплатив за перший рік навчання сина. Також він оплачував гуртожиток. Переважну частину грошей її колишній чоловік передавав через свою матір - ОСОБА_10 Дійсно її син отримував стипендію, але лише перший місяць, потім вже не отримував у зв`язку із погіршенням навчання. Їй було відомо про те, що у ОСОБА_4 народилася дитина, але вона не впевнена, що ця дитина є дійсно рідною дитиною її колишнього чоловіка, оскільки ДНК - тест на батьківство не проводився.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_2 . Між батьком та сином були гарні відносини. Останній на постійній основі допомагав своєму синові. Давав йому гроші, які передавав через неї, коли приїздив у відпустку. Спочатку, після розлучення, ОСОБА_6 платив аліменти своїй колишній дружині - ОСОБА_8 офіційно, потім вони між собою домовилися, що він буде платити аліменти у добровільному порядку до закінчення сином навчання. Дитину ОСОБА_4 вона не визнає як свою онуку. Заповіт її сина на ОСОБА_12 вона читала, але вважає, що позивачка є аферисткою.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є стягнення безпідставно набутих коштів (грошового забезпечення) в розмірі 144817,11 грн.

Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено відсутність у відповідача права на отримання грошового забезпечення його загиблого батька у зв`язку із тим, що останній не входить до кола членів сім`ї загиблого та не є утриманцем останнього у зв`язку із досягненням повноліття.

Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 виданим 05.09.2022 Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 457 ( т. 1 а.с. 32).

Смерть останнього настала у наслідок загибелі у н.п. Сіверськ, Донецької області у бою за Батьківщину, що підтверджується копією сповіщення про смерть (загибель) від 31.08.2022 №1/567 (т. 1 а.с. 31).

Відповідно до відомостям довідки виданої Франківським старостинським округом Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 91 від 23.06.2023 ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з: співмешканкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживає без реєстрації; сином співмешканки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , проживає без реєстрації; дочкою співмешканки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , проживає без реєстрації (т. 1 а.с. 17).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.06.2023, справа № 709/408/23, встановлений факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ( т.1 а.с. 20-25).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого повторно 01.08.2023 Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_13 , батьком зазначений ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 26).

02.11.2021 ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до відомостям якого все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати, і на що він за закон матиме право, заповів - ОСОБА_5 , 04.11.2020. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Бабаком О.В. 02.11.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 2181 (т. 1 а.с. 29).

Також, судом встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 є сином загиблого ОСОБА_6 , що не заперечувалося сторонами справи.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 виданого 17.09.2019 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був розірваний, про що 04.04.2008 складений відповідний актовий запис № 44 (т. 1 а.с. 28).

Відповідно до відомостям копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 № 75 від 16.03.2023 вирішено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 210 % від посадового окладу ОСОБА_6 та надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 31 серпня 2022 року. Виплатити членам сім`ї або близьким родичам загиблого допомогу на поховання в розмірі 12540 грн. Виплатити винагороду за безпосередню участь у бойових діях за період служби з 01 по 31 серпня 2022 року з розрахунку 100000 грн. на місяць. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, згідно наказу Міністра оборони України від 06.03.2022 № 83 у розмірі місячного грошового забезпечення (т. 1 а.с. 33).

Згідно відомостям листа командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 29.08.2023 № 831 згідно наказу про виключення із списків особового складу № 74 від 16.03.2023 були виплачені кошти грошового забезпечення на особовий рахунок сина загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , згідно платіжної інструкції № 1222 від 20.03.2023 у сумі 144817,11 грн. Нараховано: 147002,93 грн. Грошове забезпечення за серпень 2022 року - 16522,17 грн.; додаткова винагорода за серпень 2022 року - 100000 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік - 15240,38 грн.; грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік - 15240,38 грн. Утримано: військовий збір 1,5 % - 2185 грн. Посадові особи військової частини при виключенні із списків особового складу керувалися заявою та пакетом документів від сина загиблого ОСОБА_2 . На дату видачі наказу про виключення загиблого зі списків особового складу військової частини жодні документи від інших родичів ОСОБА_6 на адресу військової частини не надходили (т. 1 а.с. 34).

Згідно відомостям заяви ОСОБА_2 поданої 09.09.2022 командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 останній просить виплатити йому, як сину загиблого військовослужбовця, належні його батькові ОСОБА_6 грошові кошти на його особистий картковий рахунок відкритий у відділенні АТ КБ «ПриватБанк». З вимогами керівних документів зазначених у заяві щодо черговості отримання коштів, а саме «Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частинами, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей» ознайомлений. У випадку якщо, він не єдиний, хто має право на отримання зазначених коштів, зобов`язується особисто (без участі військової частини НОМЕР_1 ) вирішити дане питання із новим заявником в межах чинного законодавства (т. 1 а.с. 35).

До вказаної заяви ОСОБА_2 були приєднані наступні документи: паспорт заявника, довідка з ЄДДР, ідентифікаційний номер заявника, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть загиблого, лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, довідка з реквізитами для перерахунку коштів.

Відповідно до відомостям платіжної інструкції № 1222 від 20.03.2023 військовою частиною НОМЕР_1 20.03.2023 були перераховані грошові кошти в розмірі 144817,11 грн. на рахунок ОСОБА_2 відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 36).

Факт надходження коштів в розмірі 144817,11 грн. на рахунок ОСОБА_2 відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача та не заперечується останнім (т. 2 а.с. 6).

30.08.2023 представник позивача - адвокат Клименко В.М. звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою щодо відновлення порушених прав малолітньої ОСОБА_5 шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_4 , яка є законним представником ОСОБА_5 , грошових коштів в розмірі 72408,5 грн., що становить половину від отриманої ОСОБА_2 суми грошового забезпечення належного ОСОБА_6 та не отриманого останнім в зв`язку із загибеллю (т. 1 а.с. 37-39).

Вказана досудова вимога була отримана відповідачем 13.09.2023, що підтверджується квитанцією поштового відправлення та відомостями трекінгу відправлення Укрпошти (т. 1 а.с. 40-41), але залишена відповідачем без реагування.

Відповідно до положень ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, суд погоджується із твердженням представника відповідача - адвоката Солода В.М. про те, що не отримане загиблим ОСОБА_6 грошове забезпечення, входить до складу спадщини лише у разі відсутності у останнього членів сім'ї.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам регулюється Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МО України 07.06.2018 № 260.

Відповідно до положень п. 1 розділу ХХХ вказаного Порядку у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Отже, відповідно до змісту вказаного Порядку, право на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця мають:

-дружина (чоловік), а в разі якщо її (його немає): повнолітні діти, які проживали разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку),

-особи, які перебували на утриманні військовослужбовців;

-батьки військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року, справа № 826/9171/16, реєстрація в органах державної реєстрації актів цивільного стану сімейного союзу жінки та чоловіка не є обов`язковою. Факт того, що особа була членом сім`ї загиблого, може підтверджуватися рішенням суду про встановлення юридичного факту.

Згідно положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як встановлено судом ОСОБА_6 на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з: співмешканкою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; сином співмешканки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; дочкою співмешканки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , що підтверджується довідкою виданою Франківським старостинським округом Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 91 від 23.06.2023.

ОСОБА_6 є батьком двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , який на день смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) набув повноліття та не проживав разом із загиблим (відповідно до відомостям ЄДДР був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Позивач по справі ОСОБА_4 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_5 , рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу до суду не надала, а отже за вказаних обставин не має права претендувати на отримання грошового забезпечення після смерті ОСОБА_6 .

Батьки загиблого ОСОБА_6 мали би право на отримання грошового забезпечення лише у разі відсутності у нього дітей.

Отже, за встановлених судом обставин, право на отримання грошового забезпечення загиблого ОСОБА_6 має неповнолітня дитина останнього - ОСОБА_5 .

Стосовно того, чи має право на отримання грошового забезпечення повнолітня дитина ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , суд зазначає, що останній мав би право на отримання грошового забезпечення у разі проживання разом із батьком або у разі його перебування на утриманні останнього, що повинно бути підтверджено судовим рішенням про встановлення факту перебування повнолітнього сина на утриманні батька.

Відповідно до положень п. 2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МО України 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Отже, виходячи зі змісту Порядку, прийняття рішення щодо виплати грошового забезпечення, право на яке виникло у військовослужбовця включно до дня його загибелі (смерті), належить до повноважень командира військової частини, який повинен перевірити надані заявником документи, встановити наявність у останнього права на отримання грошового забезпечення та прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.

Як встановлено судом в ході розгляду справи рішення щодо виплати грошового забезпечення відповідачу ОСОБА_2 було прийнято командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 .

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, у випадку не згоди із прийнятим командиром військової частини рішення щодо виплати грошового забезпечення відповідачу, позивач мала право захистити свої порушене право шляхом звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини щодо виплати грошового забезпечення.

Натомість, як було зазначено вище, позивачем було обрано спосіб захисту порушеного права у виді стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, що, на думку суду, не відповідає змісту порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17; від 20 березня 2019 року у справі № 634/727/16-й, провадження № 61-21749св18.

Однак, як було зазначено судом вище, виплата грошового забезпечення відповідачу ОСОБА_2 відбулася на підставі адміністративного акту, а саме наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 щодо виплати грошового забезпечення загиблого ОСОБА_6 його сину ОСОБА_2 , який на час розгляду справи судом не скасований, а отже у даному випадку була правова підстава для набуття відповідачем права на грошове забезпчення. Крім того, на думку суду, у випадку скасування наказу командира військової частини право на звернення до суду із позовом про стягнення безпідставно набутих коштів має особа, яка здійснила виплату грошового забезпечення, яка в даному випадку є потерпілою особою у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до положень п. 2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МО України 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення особам, зазначеним у п. 1 цього розділу, виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Отже, враховуючи той факт, що позивачка ОСОБА_4 , діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , не встигла вчасно, до отримання відповідачем спірних грошових коштів, звернутися до військової частини із заявою про виплату грошового забезпечення на користь малолітньої доньки, однак остання відповідно до Порядку не позбавлена права звернутися із відповідною заявою до закінчення трьох років із дня його смерті (загибелі), вона має право на здійснення перерозподілу виплачених коштів грошового забезпечення належного ОСОБА_6 .

Вищезазначений спосіб захисту порушеного права осіб, які також мають право на отримання грошового забезпечення або одноразової грошової допомоги, але не встигли вчасно звернутися до військової частини із відповідною заявою до здійснення вказаної виплати іншим особам, передбачений абзацом 4 пункту 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», який, на думку суду, також може бути застосований до правовідносин, які виникли між сторонами.

Так, відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168, якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому згаданого пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

До вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

Отже, за обставин справи встановлених судом, суд вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин принцип jura novit curia та захистити порушене права позивача шляхом здійснення перерозподілу суми грошового забезпечення.

На думку суду, застосування вказаного принципу не буде порушувати принцип рівності сторін, оскільки суд не вийшов за межі позовних вимог, а лише самостійно визначив норму, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Однак, суд звертає увагу на те, що здійснюючи перерозподіл суми грошового забезпечення, суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження командира військової частини у визначенні кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, а тому не може стягнути із відповідача на користь позивача всю суму отриманого ним грошового забезпечення.

Отже, враховуючи вищенаведене та позицію сторін по справі, суд приходить до висновку, що у порядку перерозподілу суми грошового забезпечення слід стягнути із відповідача на користь позивача половину отриманої останнім суми грошового забезпечення, що становить 72408,56 грн.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, у підтвердження понесених судових витрат при розгляді даної справи представником позивача - адвокатом Клименком В.М. надано суду:

1)копію договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 01.06.2023;

2)копію договору про надання правової (правничої допомоги) від 01.06.2023;

3)копію договору № 9/1 про надання правової допомоги від 01.06.2023;

4)копію додаткової угоди до Договору № 9/1 про надання правової допомоги від 01.06.2023;

5)копії запитів в порядку ст.ст. 20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 10.07.2023 № 10/07/02, № 10/07, № 04/08 від 04.08.2023, № 04/08/02 від 04.08.2023, № 31/08/01 від 31.08.2023, № 30/08/01 від 30.08.2023;

6)копію розрахунку витрат адвоката по Договору № 9 та № 9/1 від 01.06.2023 від 14.02.2024;

7)копію акту (попереднього) приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 9 та № 9/1 від 14.02.2024 (т. 1 а.с. 158-220).

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19) та від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19.

Суд, дослідивши зміст приєднаних представником позивача до клопотання доказів, приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 16000 грн. відповідає рівню складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціні позову, а тому суд вважає, що вказана сума є обґрунтованою та співмірною із наданими адвокатом послугами.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги позивача були задоволені частково, суд з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 8724,09 грн., які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 724,09 грн.

У підтвердження понесених відповідачем судових витрат представником відповідача - адвокатом Солодом В.М. надано суду:

1)клопотання про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу із переліком наданих послуг від 22.02.2024;

2)розрахунок витрат адвоката від 22.02.2024;

3)акт (попередній) приймання-передачі наданих послуг за договором б/н від 11.01.2024 від 22.01.2024;

4)додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 11.01.2024;

5)квитанція до прибуткового касового ордеру від 11.01.2024 (т. 1 а.с. 228-236).

Здійснивши оцінку наданих доказів, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу понесених відповідачем в сумі 16000 грн., у даному випадку, не у повній мірі відповідає обсягу наданих представником відповідача послуг зазначених у переліку наданих послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а отже клопотання представника відповідача підлягає до часткового задоволення на суму 6000 грн., але враховуючи те, що позовні вимоги позивача були часткового задоволені судом, а в іншій частині в задоволенні позову відмовлено, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають понесені останнім судові витрати у розмірі 3000 грн., які складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Клименка В`ячеслава Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в розмірі 72408,56 (сімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 56 копійок) гривень в порядку перерозподілу виплачених коштів грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 .

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати у розмірі 8724,09 (вісім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 09 копійок) гривень, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 724,09 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок), які складаються із витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 квітня 2024 року.

Суддя О.Г. Романова