Номер провадження: 22-ц/813/2779/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Комлева О.С., Стахова Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та рух провадження у справи

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2007 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №04.

Зазначала, що в період шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею, оскільки відповідач більше восьми років проживає окремо. Діти перебувають на її утриманні, оскільки відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на їх утримання, хоча має можливість її надавати, оскільки є фізичною особою- підприємцем, має декілька торгівельних майданчиків, продає продукти харчування та отримає постійний дохід. Позивачка зазначає, що у зв`язку з зростанням економічної кризи в державі, та введенням бойових дій, її матеріальне становище ускладнилося, ріст цін призводить до необхідності витрачати на утримання дітей значні кошти, а саме на відповідне харчування, одяг, взуття, тому їй одній важко утримувати дітей згідно їх потреб, хоча вона працює. Отже, діти потребують з боку батька постійного матеріального утримання. Вважає, що оскільки відповідач є фізичною особою підприємцем, працює та отримує дохід, то він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей з урахуванням їх віку та інтересів до досягнення дітьми повнолітнього віку. Посилаючись на вищевказані обставини та норми Сімейного Кодексу України позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10000,00 грн., тобто по 5000,00 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24 квітня 2023 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24 квітня 2023 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок

В мотивування рішення суд першої інстанції зазначав, що в матеріалах цієї справи містяться докази, які підтверджують факт того, що останній отримує дохід, достатній для виплати аліментів на утримання своїх дітей. Враховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивачка на утримання дітей, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 5000,00 грн. на кожну дитину. Посилання представника відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, які просить стягнути з останнього позивачка на утримання двох дітей є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дітей не є правом батька, а є його обов`язком

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси № 521/10380/23 від 12.09.2023 року. Стягувати з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на неповнолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , з моменту подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано заяву подану 08.08.2023 року , щодо переведення даної справи в електронний вигляд в підсистему Електронний суд, що на думку скаржника порушило його право на ознайомлення з матеріалами справи.

Зазначали, що встановлення факту судом першої інстанції, що відповідач будучи фізичною особою підприємцем у галузі роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджує стабільний заробіток є помилковим, так як вказана підприємницька діяльність не дає гарантії постійного доходу, бо його дохід залежить від обсягів продажу та купувальної спроможності покупців та з початком збройної агресії відповідач не здійснює підприємницьку діяльність.

Також вважали, що судом першої інстанції не взято жодного з доводів відповідача при ухваленні оскаржуваного рішення.

Посилались на те , що судом першої інстанції відсутні посилання на докази, щодо розходів позивачки на дітей, тому вважають незрозумілим обґрунтування стягуваної з відповідача суми аліментів на дітей.

Вважали, що суд першої інстанції повинен був враховувати, що позивач витрачає приблизно таку ж саму суму на утримання дітей, позивач мала надати підтвердження, що на утримання дітей витрачаються саме такі кошти і розрахунок, що саме така сума аліментів задовольнить всі потреби дітей.

Зазначали, що позивачка в своєму позові посилається на те, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5676 неповнолітній доньці встановлений діагноз: М41.1 Ідіопатичний S-подібний грудо-поперековий сколіоз ІІІ ст. Вторинна кардіоміопатія диспластичного генезу з синусовою тахікардією. Органічно астенічний емоційний розлад. Потребує реабілітації (а.с. 59-61, 62, 63). Проте, не надано жодного підтвердження, що позивачка несла якісь додаткові витрати на лікування. Відповідач оплачував лікувальний масаж та корсет, який потребувала ОСОБА_6 .

Вважали, що припущення позивача про наявність у відповідача достатнього заробітку для надання більшого забезпечення дітям не обґрунтовані, оскільки відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначений судом розмір аліментів на утримання дітей перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та з урахуванням обов`язку матері утримувати дітей є достатнім у розмірі 2000 грн. на кожну дитину.

Явка в судове засідання

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд апеляційної скарги в даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2007 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10).

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12, 13).

З матеріалів справи вбачається, що діти проживають разом з позивачкою, оскільки відповідач більше восьми років проживає окремо, в цивільному шлюбі з іншою жінкою, від якої у нього також є малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 29).

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, є платником податків, тому отримає постійний дохід (а.с. 57-58).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє та потребує лікування.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5676 неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлений діагноз: М41.1 Ідіопатичний S-подібний грудо-поперековий сколіоз ІІІ ст. Вторинна кардіоміопатія диспластичного генезу з синусовою тахікардією. Органічно астенічний емоційний розлад. Потребує реабілітації (а.с. 59-61, 62, 63).

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає 2272,00 грн; для дітей віком від 6 до 18 років 2833,00 грн.

Суд першої інстанції вірно вважав, що в матеріалах цієї справи містяться докази, які підтверджують факт того, що останній отримує дохід, достатній для виплати аліментів на утримання своїх дітей.

Враховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивачка на утримання дітей, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 5000,00 грн. на кожну дитину.

Посилання представника відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, які просить стягнути з останнього позивачка на утримання двох дітей є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дітей не є правом батька, а є його обов`язком.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своїх дітей і для суспільства в цілому.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід стягнути аліменти в розмірі 5000,00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24 квітня 2023 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а також стягнути на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 5000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24 квітня 2023 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги, що встановлення факту судом першої інстанції, що відповідач будучи фізичною особою підприємцем у галузі роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджує стабільний заробіток є помилковим, так як вказана підприємницька діяльність не дає гарантії постійного доходу, бо його дохід залежить від обсягів продажу та купувальної спроможності покупців та з початком збройної агресії відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, не є слушним так як не спростований належними та допустимими доказами, натомість встановлені судом першої інстанції обставини, що відповідач дійсно здійснює підприємницьку діяльність , яка перебуває у функціонуючому стані (а.с.57-58)

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято жодного з доводів відповідача при ухваленні оскаржуваного рішення є помилковим, адже судом першої інстанції прийнято виважене рішення, і задоволено його частково в розмірі стягуваної з відповідача суми аліментів на утримання дітей, становить лише 50% від заявлених позовних вимог, натомість відповідачем не сприйнято до уваги доводи суду першої інстанції, що при сприятливих умовах отримання заробітку дітям сторін батьками повинно забезпечуватись співмірний спосіб життєдіяльності і не перешкоджати як найкращим інтересам дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції відсутні посилання на докази, щодо розходів позивачки на дітей, тому вважають незрозумілим обґрунтування стягуваної з відповідача суми аліментів на дітей та те, що суд першої інстанції повинен був враховувати, що позивач витрачає приблизно таку ж саму суму на утримання дітей, позивач мала надати підтвердження, що на утримання дітей витрачаються саме такі кошти і розрахунок, що саме така сума аліментів задовольнить всі потреби дітей, судом апеляційної інстанції вважаються такими, що не відповідають якнайкращим інтересам дітей, як приклад апеляційний суд роз`яснює відповідачу, що судом першої інстанції прийнято виважене рішення, з урахуванням наданих доказів позивачем вбачається, що позивачка витрачає кошти на дітей виходячи із вказаного принципу, та проводить консультації та лікування дітей в приватних лікарняних закладах, що підтверджує її значні витрати на дітей, вбачаючи те, що позивачка не користувалась послугами адвоката, судова колегія приходить до висновку, що свої вимоги вона доводила у спосіб який вважала достатнім.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка в своєму позові посилається на те, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5676 неповнолітній доньці встановлений діагноз: М41.1 Ідіопатичний S-подібний грудо-поперековий сколіоз ІІІ ст. Вторинна кардіоміопатія диспластичного генезу з синусовою тахікардією. Органічно астенічний емоційний розлад. Потребує реабілітації (а.с. 59-61, 62, 63). Проте, не надано жодного підтвердження, що позивачка несла якісь додаткові витрати на лікування. Відповідач оплачував лікувальний масаж та корсет, який потребувала ОСОБА_6 , судова колегія вважає, що стороною відповідача необґрунтовано належними та допустимими доказами, враховуючи те, що відповідач ще під час розгляду справи в суді першої інстанції користався послугами адвоката, та не скористався своїм правом надання доказів.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що скаржник вважав припущенням доводи позивача про наявність у відповідача достатнього заробітку для надання більшого забезпечення дітям не обґрунтовані, оскільки відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначений судом розмір аліментів на утримання дітей перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та з урахуванням обов`язку матері утримувати дітей є достатнім у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, не заслуговує на задовлення є хибним, натомість встановлений судом першої інстанції у достаньому обсязі, з огляду на те , що не відповідають якнайкращим інтересам дітей.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з досліджених матеріалів заяви та системного аналізу наведених норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку..

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано заяву подану 08.08.2023 року, щодо переведення даної справи в електронний вигляд в підсистему Електронний суд, що на думку скаржника порушило його право на ознайомлення з матеріалами справи, апеляційним судом вважаються, що не є такими, що порушують розгляд справи по суті, так як інтереси дітей мають у співмірності із заявленим доводом мають більш вагому значимість.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо заяви вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.С. Комлева

Н.В. Стахова