Провадження № 2/760/3367/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Гуцало М.В.,

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом - Петронюк Р.В. (ордер від 10.09.2021),

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 (особисто, посвідчення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; адреса представника: АДРЕСА_3 : e-mail представника: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація /далі - Райдержадміністрація/ (; адреса: 03020, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 41; e-mail: ), про визначення місця проживання, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Райдержадміністрація, про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

13.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 10.09.2021, за підписом представника позивача - адвоката Петронюк Р.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд:

- визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та малолітнього сина - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), з їх матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за місцем її реєстрації або фактичного місця проживання;

- визначити спосіб участі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), шляхом призначення побачення кожної третьої неділі місяця з 12:00 до 17:00 години за місцем проживання дітей, із врахуванням режиму дня та відпочинку дітей, з урахуванням їх здоров`я, потреб та інтересів, за попередньою домовленістю з її матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), виключно за власним бажанням та особистою згодою дітей, у присутності значимих для дитини людей;

- стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), судові витрати, які складаються: судовий збір - 1 816,00 грн, витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвокатом - 11 000,00 грн, очікувані витрати, пов`язані з проведенням судових психологічних експертиз будуть встановлені після їх проведення, у разі задоволення клопотання про їх призначення судом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 17.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суд міста Києва від 22.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27.01.2022.

19.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява, датована 19.01.2022, за підписом ОСОБА_3 , в якій він просить суд:

- Визначити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом спілкування з ними без присутності матері наступним чином:

перша та третя субота місяця з 14:00 год. до 17:00 год.

перша та третя неділя місяця з 11:00 год. до 18:00 год.

щорічно в період зимових, весінніх та осінніх канікул, а також у період щорічної відпустки ОСОБА_3 у разі якщо дитина не перебуває разом з батьком на відпочинку та за бажанням дитини;

-У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, за первісним позовом, відмовити у повному обсязі.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.01.2022 для розгляду зазначеного зустрічного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2022 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком.

Іншою ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2022 у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення яких доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

06.04.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.03.2023 надійшов висновок експерта від 29.03.2023 № СЕ-19-22/7348-ПС за результатами проведення експертизи у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.05.2023 провадження у справі поновлено, справу було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва на 13.07.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному судове засідання 13.07.2023 не відбулось та було перенесено на 27.07.2023, проте через продовження лікарняного головуючого 27.07.2023 судове засідання також не відбулось та було призначено на 28.09.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.09.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 09.11.2023, викликано в судове засідання з метою опитування неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У судовому засіданні 09.11.2023 в присутності представника служби у справах дітей опитано зазначених дітей, із видаленням під час його допиту із зали судового засідання сторін у справі та їх представників. Розгляд справи по суті відкладено на 25.01.2024.

25.01.2024 було розпочато розгляд справи по суті, у якому оголошувалась перерва до 22.02.2024.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Доводи позивача за первісним позовом ( ОСОБА_1 )

У первісному позові, зокрема вказується, що 29.09.2007 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 749.

Зазначається, що від шлюбу сторони мають двох дітей: малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вказується у первісному позові, подружні стосунки не склались, тому рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.04.2021, шлюб між сторонами було розірвано.

У первісному позові стверджується, що після розірвання шлюбу, їхні спільні діти проживають з матір`ю дітей ( ОСОБА_1 ) за усною домовленістю між сторонами.

При цьому, ОСОБА_1 зауважує, що наразі вона разом з дітьми переїхала з місця своєї реєстрації та реєстрації дітей до іншого помешкання за адресою: АДРЕСА_4 .

Як стверджується у первісному позові, було проведено обстеження житлових умов ОСОБА_1 та неодноразово проведено бесіду представниками Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації.

В той же час, зазначається, що за результатами обстеження визначено, що умови проживання задовільні, ОСОБА_1 виконує свої батьківські обов`язки добре, створені всі належні умови для проживання та виховання дітей.

Також вказується, що малолітній син ОСОБА_5 відвідує ДНЗ № 375 в м. Києві, а малолітня донька ОСОБА_4 навчається у 6-А класі СЗШ № 166 м. Києва.

При цьому, зауважується, що обидві дитини обліковані в медичних установах, а ОСОБА_1 постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

Зі слів ОСОБА_1 , батько дітей ОСОБА_3 рідко цікавився та приймав участь у вихованні дітей і в їхньому повсякденному житті, не проявляв піклування, зацікавленість та ініціативу, з байдужістю відносився до їхнього морально-психологічного стану.

Також наголошується, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, у малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вимушені бути свідками насильства зі сторони батька, спостерігався підвищений рівень тривожності, страху перед неконтрольованою агресією з боку батька, у зв`язку з чим діти перебували у пригніченому психоемоційному стані.

Як стверджує позивач за первісним позовом, під час спільного проживання ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями та по кілька днів був відсутній дома, не приділяючи увагу дітям.

На думку позивача за первісним позовом, ОСОБА_3 може силоміць забрати дітей або одного з них під час одного з побачень з ними, про що, зі слів ОСОБА_1 , останній повідомляв в телефонних розмовах та під час особистих зустрічей.

В первісному позові ОСОБА_1 зазначає, що органом опіки і піклування, в особі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято розпорядження № 533 від 16.08.2021 щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З таким рішенням органу опіки і піклування ОСОБА_1 не погоджується, вважає його необгрунтованим та таким, що суперечить інтересам дітей..

На думку ОСОБА_1 , рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.08.2021 було прийнято без врахування позиції матері та дітей, які мають право висловити свою думку з приводу бажання щодо зустрічей з батьком, ігноруючи її письмові пояснення, без врахування фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення питання по суті, зокрема фактів домашнього насилля з боку батька, інших матеріалів, які мають істотне значення у справі, не опитано інших осіб.

Крім того, ОСОБА_3 наголошує, що не було проведено належним чином відповідного психологічного дослідження психоемоційного стану дітей, а також не з`ясовано фактичну прив`язаність та відношення дітей до батька і до матері.

ОСОБА_1 вважає за можливе надати побачення ОСОБА_3 з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожної третьої неділі місяця з 12:00 до 17:00 години за місцем проживання дітей, із врахуванням режиму дня дітей, за попередньою домовленістю з їх матір`ю.

В той же час, позивач за первісним позовом вважає за необхідне забезпечити спілкування та зустрічі дітей з батьком, виключно за бажанням дітей, а у випадку виявлення у дітей бажання зустрітися із батьком, на її думку така зустріч має відбутися за місцем проживання дітей, у присутності значимих для дитини людей.

Доводи позивача за зустрічним позовом ( ОСОБА_3 )

У зустрічній позовній заяві (т. І, а.с. 73-78), зокрема, вказується, що оскільки сімейне життя не склалося, ОСОБА_1 почала підбурювати дітей проти батька ( ОСОБА_3 ), та спонукати їх до негативного відношення.

Як стверджується у зустрічній позовній заяві, 24.06.2021 ОСОБА_3 подав заяву до Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просив визначити участь батька у вихованні дітей та встановити графік спілкування з дітьми, а також зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

ОСОБА_3 , зауважує, що 02.08.2021 заступником начальника служби - начальником відділу з питань захисту прав дітей Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Стрелюк Л.М. складено протокол бесіди з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась надати можливість поспілкуватися з дітьми без її участі працівникам служби у справах дітей.

Водночас, звертається увага на те, що ОСОБА_4 зазначила, що начебто не збирається спілкуватися з батьком, однією з підстав назвала, перегляд її телефону ОСОБА_3 без її згоди.

При цьому, вказується, що ОСОБА_5 , зазначив, що хоче спілкуватися з батьком.

Крім того, у зустрічній позовній заяві зазначається, що 16.08.2021 Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацію прийнято розпорядження № 533, яким визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме щотижня у середу з 16:00 до 18:00 та у неділю з 11:00 до 14:00.

На думку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 безпідставно та умисно позбавляє його можливості спілкуватися та бачитися з дітьми.

Разом з тим, ОСОБА_3 , зазначає, що з метою захисту своїх прав звертався до Солом`янського районного управління поліції ГУНП з заявами від 19.09.2021, 22.09.2021, 26.09.2021.

Як зауважується у зустрічній позовній заяві, 29.09.2021 ОСОБА_3 звернувся до Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням, у якому попросив встановити причини невиконання ОСОБА_1 розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 533 від 16.08.2021.

Як вказує ОСОБА_3 , 28.10.2021 Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації направила йому лист № 108/24/9-2159-2739, відповідно до якого ОСОБА_11 ухилилась від особистого спілкування з працівниками служби, а також надала письмові пояснення, які на думку ОСОБА_3 , жодним чином не спростовують та не надають підстав для усунення його від спілкування з дітьми.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.09.2007 між сторонами у справі: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що складено актовий запис № 749 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 29.09.2007 (т. І, а.с. 83).

У цьому шлюбі у подружжя народилися діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 19.06.2009 (т. І, а.с. 22) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 10.12.2013 (т. І, а.с. 23).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.04.2021 у справі № 760/25076/20 (т. І, а.с.27) розірвано шлюб, укладений 29.09.2017 між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 749 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96265024).

Позивачем за первісним позовом до матеріалів справи долучено Психолого-педагогічну характеристику розвитку дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) / т. І, а.с.32/ видану 08.09.2021 Дошкільним навчальним закладом № 375 за змістом якої зазначається, зокрема, наступне:

« ОСОБА_5 відвідував дошкільний навчальний заклад № 375 з 2019 р.

Фізичний розвиток дитини відповідає віку. Нервова система дитини відзначається врівноваженістю та витривалістю. Дитина легко вступає в контакт з оточуючими та ровесниками. У дитячому колективі поводив себе дружньо. Хлопчик доброзичливий, веселий та відкритий, неконфліктний. В ігровій діяльності проявляє себе ініціатором, взаємодіє з іншими дітьми.

Найбільший інтерес виявляв до конструювання, зображувальної діяльності, малювання, аплікації. Має добре розвинену пізнавальну сферу: хорошу пам`ять, образне мислення, багату уяву. У хлопчика розвинене мовлення. Дитина володіє досить великим словниковим запасом, вміє висловлювати свою думку, у розмові використовує складносурядні та складнопідрядні речення. Культурно-гігієнічні навички дитини розвинені на достатньому рівні.

Зовнішній вигляд дитини завжди був охайним. Приводили та забирали дитину з дошкільного закладу мати та батько дитини.»

У т. І на а.с. 33, міститься копія характеристики № 06-04/397 від 06.09.2021 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , учениці 6-А, за підписом директора школи - ОСОБА_14 та класного керівника - ОСОБА_15 Середньої загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, в якій зазначено наступне:

« ОСОБА_4 навчається в школі № 166 з п`ятого класу. За період навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення високого рівня з усіх предметів, закінчила _ п`ятий клас з Похвальним листом. Має довільну зорову пам`ять. Виявляє логічне мислення, швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Має здібності до вивчення предметів гуманітарного циклу. На уроках завжди уважна, активна, допомагає однокласникам.

ОСОБА_4 бере активну участь у громадському житті школи та класу. У спілкуванні з однокласниками тактовна, стримана. До вчителів ставиться з повагою.

В сім`ї ОСОБА_4 проживає з матір`ю, яка приділяє достатньо уваги її навчанню і вихованню. Дитина завжди охайна і гарно вдягнена. Батько також цікавиться успіхами доньки.»

Також, до матеріалів позову додано характеристику щодо позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діловода відділу озброєння Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (т. І, а.с. 34), в якій викладено наступне:

«За період проходження служби на посаді діловода відділу озброєння Національного університету оборони України імені Івана Черняховського ОСОБА_1 зарекомендувала себе грамотною, відповідальною, дисциплінованою.

До виконання обов`язків ставиться сумлінно. В роботі самостійна та організована, завжди досягає поставленої мети.

У складних умовах діє рішуче, своєчасно приймає обґрунтовані рішення. Має добрі вольові якості та високу працездатність.

Рівень індивідуальної підготовки добрий. Наполегливо працює над підвищенням рівня своєї професійної майстерності.

Накази виконує вчасно, уміє зрозуміти їх суть і задум начальника. З начальниками тримається коректною та з повагою.

При роботі з документами уважна. До виконання своїх посадових повноважень відноситься старанно, проявляє відповідальність та старанність. Поставлені завдання виконує вчасно і якісно, висока виконавча дисципліна поєднується із творчістю та ініціативністю.

В спілкуванні тактовна.

За характером спокійна, врівноважена, розсудлива. Завжди охайна та чуйна до людей.

Дисциплінована, здатна критично оцінювати свою діяльність, вимоглива до себе. Вимогливість розумна та обґрунтована.

Користується повагою та авторитетом серед колег та керівництва.

При виникненні конфліктних ситуацій поводиться коректно, стримано. На об`єктивну критику реагує правильно, над наявними недоліками працює результативно і усуває їх в короткий термін.»

На підтвердження звернення до Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням визначити участь батька у вихованні дітей та встановити графік спілкування з дітьми, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи заяву від 24.06.2021 (т. І, а.с. 92)

У т. І, на а.с. 93 міститься копія протоколу бесіди від 02.08.2021 з ОСОБА_4 , 2009 р.н., та ОСОБА_5 , 2013 р.н.

Як вбачається з матеріалів справи 16.08.2021 Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацію прийнято розпорядження № 533 (т. І, а.с. 94), яким визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме щотижня у середу з 16:00 до 18:00 та у неділю з 11:00 до 14:00.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2021 ОСОБА_3 звертався до служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням (т. І, а.с. 95-96), у якому попросив встановити причини невиконання ОСОБА_1 розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 533 від 16.08.2021.

З відповіді Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (т. І, а.с. 100), наданої позивачем за зустрічним позовом, вбачається, що працівникам служби не виявилось за можливе провести бесіду з ОСОБА_1 , з порушених у заяві питань, оскільки на виклик до служби матір дітей не з`явилась.

Відповідно до висновку № СЕ-19-22/7348-ПС від 29.03.2023 (т. І, а.с. 144-156) судовим експертом Воропаєвою Н.В. за результатами проведення судової психологічної експертизи зроблено наступні висновки:

«1. Для особистості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , характерні чутливість та вразливість, глибокі переживання у сфері тонких емоцій у духовному житті. Тривало переживає події, що травмують. Вразлива, схильна до рефлексії, песимістична в оцінці перспектив. Наявна тривожність, почуття незахищеності. Емотивна , виражена мінливість настрою, мотиваційна нестійкість, сентиментальна.

ОСОБА_1 притаманний тип виховання «культ хвороби» та «синергічний тип» виховання.

ОСОБА_4 позитивно сприймає мати - ОСОБА_1 . Характеризує, як люблячу, активну, товариську людину, яка завжди надасть будь-яку підтримку. Розповіла, що у них добрі позитивні відносини. Найбільш значимою людиною для ОСОБА_4 є мати.

Для особистості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характерні обережність у прийнятті рішень, відповідальність стосовно оточуючих, прагнення відстоювання своїх інтересів. Наявна тенденція до самоствердження та до активної самореалізації. Зверненість особистості у світ реальних явищ, розкутість поведінки та прагнення до лідирування. Стійкість до стресу та педантизм, мінливість настрою, мотиваційна нестійкість.

ОСОБА_3 притаманний стиль спілкування з дитиною «Прийняття» та стиль виховання, за якого визнається право людини на особистий досвід і помилки, акцент - навчити її відповідати за себе та свої вчинки.

До батька - ОСОБА_3 у ОСОБА_4 діагностовано віддістанціювання, несприйняття його своєю родиною, підсвідомий протест проти цієї людини. Характеризує як злого, агресивного, знервованого, образливого. Можливо це обумовлено відсутністю сприятливих факторів з боку матері щодо формування стосунків з батьком, а також створення нового сімейного оточення.

2. Психологічний портрет та стиль виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після особистого спілкування та психологічного обстеження з експертом надано у першому пункті висновку експерта.

У сприйнятті ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 є товариською людиною, яка завжди надасть будь-яку підтримку. Матір психологічно близька ОСОБА_5, дитина характеризує її, як відкриту, дружелюбну, люблячу та з «великим серцем», втомленою.

ОСОБА_5 батька характеризує агресивним, злим, прискіпливим. У сприйнятті ОСОБА_5 батько є людиною, яка падає в емоційну прірву, швидше за все схильною до внутрішньої кризи. У ОСОБА_5 особисте несприйняття батька у своїй сім`ї та віддістанціювання від нього, підсвідомий протест проти цієї людини, повна відсутність емоційного контакту з ним. Можливо це обумовлено відсутністю сприятливих факторів з боку матері щодо формування стосунків з батьком, а також створення нового сімейного оточення.

3. У ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сформована безпечна прив`язаність до матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сформована порушена прив`язаність до батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4. У ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сформована безпечна прив`язаність до матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сформована порушена прив`язаність до батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

5. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з урахуванням його віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку здатний усвідомлювати досліджувану ситуацію, але ситуація між його батьками знаходиться поза межами його сприйняття внаслідок відсутності батька у повсякденному житті ОСОБА_5, своїм батьком хлопець вважає вітчима.

6. Формування думки дитини ОСОБА_5 не є повністю самостійним, а залежить від думок та оцінок значущих близьких. Механізми формування негативного ставлення до батька при висококонфліктном розлученні батьків може бути пов`язано як безпосередньо з поведінкою батька, яку дитина відчужує, так і з захисними механізмами дитини, що активізуються в ситуації конфлікту лояльності, коли дитина відчужує батька для того, щоб можна було безконфліктно існувати поряд з матір`ю.

7. Формування думки дитини ОСОБА_4 не є повністю самостійним, а залежить від думок та оцінок значущих близьких. Механізми формування негативного ставлення до батька при висококонфліктном розлученні батьків може бути пов`язано, як безпосередньо з поведінкою батька, яку дитина відчужує, так і з захисними механізмами дитини, що активізуються в ситуації конфлікту лояльності, коли дитина відчужує батька для того, щоб можна було безконфліктно існувати поряд з матір`ю.

8. З урахуванням найкращих інтересів дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зустрічі із батьком ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) мають відбуватись:

за згодою ОСОБА_4 ;

із попередньою психологічною підготовкою ОСОБА_4;

із злагодженою взаємодією батька із матір`ю щодо особливостей відновлення та комунікації з ОСОБА_4 ;

з психологічною підготовкою батька та підвищення його освіченості щодо особливостей реакцій, поведінки ОСОБА_4 та яким чином сприяти відновленню контакту з нею;

в дружній для ОСОБА_4 атмосфері взаємоповаги до всіх членів родини;

на безпечній для ОСОБА_4 території;

у присутності значимих для ОСОБА_4 осіб та/або за участю психолога (до встановлення довірливих стосунків батька з ОСОБА_4 );

із бажаним психологічним супроводженням психолога членів родини ОСОБА_4 ;

із поступовим та системним контактом батька з ОСОБА_4 , з метою відновлення стосунків.

9. З урахуванням найкращих інтересів дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зустрічі із батьком ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) мають відбуватись:

за згодою ОСОБА_5;

із попередньою психологічною підготовкою ОСОБА_5;

із злагодженою взаємодією батька із матір`ю щодо особливостей відновлення та комунікації з ОСОБА_5;

з психологічною підготовкою батька та підвищення його освіченості щодо особливостей реакцій, поведінки ОСОБА_5 та яким чином сприяти відновленню контакту з ним;

в дружній для ОСОБА_5 атмосфері взаємоповаги до всіх членів родини;

на безпечній для ОСОБА_5 території;

у присутності значимих для ОСОБА_5 осіб та/або за участю психолога (до встановлення довірливих стосунків батька з ОСОБА_5);

із бажаним психологічним супроводженням психолога членів родини ОСОБА_5;

із поступовим та системним контактом батька з ОСОБА_5, з метою формування стосунків.

10. У зв`язку з тим, що стосунки між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батьком ОСОБА_3 порушені, та за умови відсутності злагодженої взаємодії всіх членів родини (батька, матері, вітчима), яка буде спрямована на найкращі інтереси дитини, зустрічі дитини з батьком без присутності матері або інших значимих для дитини осіб можуть сприяти погіршенню психоемоційного стану.

11. У зв`язку з тим, що стосунки між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та батьком ОСОБА_3 порушені, та за умови відсутності злагодженої взаємодії всіх членів родини (батька, матері, вітчима), яка буде спрямована на найкращі інтереси дитини, зустрічі дитини з батьком без присутності матері або інших значимих для дитини осіб можуть сприяти погіршенню психоемоційного стану.»

За змістом наданого Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку від 12.07.2023 (т. І, а.с. 172-173) про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з ОСОБА_5 , 2013 р.н., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викладено наступне:

«Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто питання про надання висновку до суду по справі за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації (далі-комісія) 06.07.2023 у присутності ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що батьки дітей перебували у шлюбі з вересня 2007 по квітень 2021 року, не проживають разом з листопада 2020 року. Після роз`їзду подружжя діти залишилися проживати разом з матір`ю.

22.02.2021 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей.

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.08.2021 № 533 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми» (далі-розпорядження) ОСОБА_3 визначено способи участі вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме, щотижня у середу з 16.00 до 18.00 та у неділю з 11.00 до 14.00.

За невиконання розпорядження відносно ОСОБА_1 у жовтні 2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Служба) складено та направлено до суду три протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП.

У позові до суду ОСОБА_1 зазначає, що незважаючи на усну домовленість: щодо проживання дітей з нею, ОСОБА_3 висловлював їй погрози, що забере до себе сина ОСОБА_5 . Вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом із собою. Під час спільного проживання батько рідко цікавився та приймав участь у вихованні дітей проявляв погрози та агресію відносно неї. У бесіді з працівником Служби повідомили, що спір щодо визначення місця проживання дітей не вирішений, батько з дітьми не спілкується та не зустрічається. Просить визначити способи участі ОСОБА_3 вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме, кожної третьої неділі місяця з 12.00 до 17:00 за місцем проживання дітей, враховуючи режим дня та відпочинку дітей, з урахуванням їх здоров`я, потреб та інтересів, за попередньою домовленістю з нею, матір`ю дітей, виключно за бажанням дітей, у присутності значимих для дітей людей.

ОСОБА_3 у зустрічній заяві до суду та бесіді з працівником Служби зазначає, і ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, не надає на побачення, забороняє спілкуватись засобами зв`язку. Не зважаючи на встановлення регламенту побачень розпорядження ОСОБА_1 не виконує, налаштовує дітей проти нього, формує негативний образ батька, контролює телефонні розмови з дітьми. У поясненнях до Служби від 27.06.2023 зазначає, що ОСОБА_1 заблокувала його в телефоні, у нього немає можливості узгоджувати будь-які питання щодо виховання дітей та спілкування з ними. З дітьми має можливість спілкуватись смс повідомленнями, цікавиться справами дітей та вітає їх зі святами. Впродовж 2021-2022 років здійснював спроби налагодити відносини з дітьми з метою з`ясування їх безпеки під час вторгнення російської федерації до України, стану здоров`я та інших потреб. У зв`язку з тим, що він, військовий, був залучений до оборони м. Києва, в перший період був обмежений в побаченнях та спілкуванні з дітьми. ОСОБА_3 для налагодження відносин з дітьми 13.06.2023 звертався із заявою до Служби щодо залучення психологів для проведення відповідної роботи. Просить визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме, щотижня у суботу з 14.00 до 17.00 та у неділю з 11.00 до 18.00. Стосовно визначення місця проживання дітей з ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідно до інформації Солом`янського районного в місті Києві центу соціальних служб від 04.07.2023 ОСОБА_1 повідомила, що діти не бажають бачитися з батьком і до психолога вони теж не бажають ходити, тому вона не буде примушувати дітей проти їх згоди ходити до психолога і зустрічатись з батьком. ОСОБА_3 прийшов на консультацію, з ним була проведена бесіда. Батька було поінформовано про небажання дітей отримати консультацію психолога та не бажання зустрічей з батьком.

16.06.2023 під час бесіди з працівником Служби діти повідомили, що проживають з мамою, ОСОБА_26 (чоловік матері) та молодшим братиком. З батьком не спілкуються, вважають, що батько не цікавиться ними. ОСОБА_4 зазначила, що з татом не зустрічається але він їй пише в месенджері, вітає зі святами. Дівчинка припускає зустрічі з батьком один раз на тиждень серед тижня. ОСОБА_5 не виявляє бажання зустрічатись з батьком так як пам`ятає погане відношення до мами і відноситься до зустрічей з остереженням. Не проти провести зустрічі з батьком у присутності психолога. Діти бажають надалі проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 інформацію про наявність самостійного доходу та відсутність алкогольної та наркотичної залежності, відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, не надала. Відповідно до акту обстеження умов проживання за вищевказаною адресою від 16.06.2023, складеного працівником Служби, для дітей створені умови для проживання.

ОСОБА_3 проходить військову службу, матеріально та житлом забезпечений, сплачує кошти на утримання дітей, ознак наркологічних захворювань та психіатричної патології не виявлено.

Відповідно до характеристик, наданих середньою загальноосвітньою школою №166 м. Києва від 06.09.2021 та дошкільним навчальним закладом № 375 м. Києва від 08.09.2021, батьки цікавляться успіхами дітей, приводили та забирали їх із навчальних закладів.

Відповідно до висновку експерта від 29.03.2023, складеного за результатами проведення судової психологічної експертизи рамках вищевказаної цивільної справи вбачається, що матір для ОСОБА_4 є значимою людиною, у них добрі позитивні відносини між собою. До батька - у ОСОБА_4 діагностовано віддистанціювання, несприйняття його своєю родиною, підсвідомий протест проти цієї людини. У сприйнятті ОСОБА_5 - мати є товариською людиною, яка завжди надасть будь-яку підтримку, характеризує її як відкриту, дружелюбну, люблячу, «з великим серцем», втомленою. Батька ОСОБА_5 характеризує людиною, яка падає в емоційну прірву, схильною до внутрішньої кризи, відсутній емоційний контакт з батьком, підсвідомий протест проти цієї людини. У дітей сформована порушена прив`язаність до батька, формування думки про батька не є повністю самостійною, а залежить від думок та оцінок значущих близьких. Для найкращих інтересів дітей зустрічі з батьком мають відбуватися за згодою дітей, з попередньою психологічною підготовкою, із злагодженою взаємодією батька з матір`ю, у присутності значимих для дітей членів родини або за участю психолога, з поступовим та системним контактом батька з дітьми з метою відновлення стосунків.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зважаючи на досягнегнення ОСОБА_4 14-річного віку дівчинка прийняла рішення проживати надалі з матір`ю.

Керуючись статями 19, 157, 159, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, пунктом 72, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 „Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини", враховуючи матеріали справи, виходячи інтересів з дітей, враховуючи їх думку, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , 2009 р.н., та ОСОБА_5 , 2013 р.н., а саме, перших десять зустрічей у присутності психолога Солом`янського районного центру соціальних служб, у подальшому щосереди з 16.00 до 18.00, І та III неділі місяця з 11.00 до 18.00. Зважаючи на відсутність інформації про самостійний дохід, алкогольну та наркотичну залежність ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не в змозі рекомендувати суду визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2013 р.н., з матір`ю, ОСОБА_1 .»

Відповідно до висновку наданого Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку № 108/24-396 від 25.01.2024 (т. ІІ, а.с. 37-39) про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з дітьми, зроблено наступні висновки:

«На виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києві від 09.11.2023 органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянуто питання про надання висновку до суду по справі за первісним позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , 2013 р.н.

Питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації 21.12.2023.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зважаючи на досягнення ОСОБА_4 14-річного віку дівчинка прийняла рішення проживати з матір`ю.

Батьки дітей перебували у шлюбі з вересня 2007 по квітень 2021 року, не проживають разом з листопада 2020 року. Після роз`їзду подружжя діти залишилися проживати разом із матір`ю.

22.02.2021 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей.

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.08.2021 № 533 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми» (далі-розпорядження) ОСОБА_3 визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

За невиконання розпорядження відносно ОСОБА_1 у жовтні 2021 року Службою складено та направлено до суду три протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП.

У позові до суду та бесіді з працівником Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Служба) ОСОБА_1 зазначає, що незважаючи на усну домовленість щодо проживання дитини з нею, ОСОБА_3 висловлював їй погрози, що забере до себе сина ОСОБА_5 . Вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із собою. Під час спільного проживання батько рідко цікавився та приймав участь у вихованні дитини, проявляв погрози та агресію відносно матері. У бесіді з працівником Служби повідомила, що спір щодо визначення місця проживання дитини не вирішений, батько з сином не спілкується та не зустрічається. Просить визначити місце проживання дитини з нею.

У своїх поясненнях до Служби від 27.06.2023 ОСОБА_3 стосовно визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечує.

16.06.2023 під час бесіди з працівником Служби діти повідомили, що проживають з мамою, ОСОБА_26 (чоловік матері) та молодшим братиком. З батьком не спілкуються, вважають, що батько не цікавиться ними. ОСОБА_5 виявив бажання проживати з мамою. ОСОБА_4 самостійно прийняла рішення проживати з мамою.

ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до акту обстеження умов проживання за вищевказаною адресою від 16.06.2023, складеного працівником Служби, для дітей створені умови для проживання.

ОСОБА_3 проходить військову службу, матеріально та житлом забезпечений, сплачує кошти на утримання дітей.

Відповідно до висновку експерта від 29.03.2023, складеного за результатами проведення судової психологічної експертизи в рамках вищевказаної цивільної справи вбачається, що у сприйнятті ОСОБА_5 - мати є товариською людиною, яка завжди надасть будь-яку підтримку, характеризує її, як відкриту, дружелюбну, люблячу, «з великим серцем», втомленою. Батька ОСОБА_5 характеризує людиною, яка падає в емоційну прірву, схильною до внутрішньої кризи, відсутній емоційний контакт з батьком, підсвідомий протест проти цієї людини. У дитини сформована порушена прив`язаність до батька, формування думки про батька не є повністю самостійною, а залежить від думок та оцінок значущих близьких.

Керуючись статями 19, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, пунктом 72, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 „Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", враховуючи матеріали справи та рішення комісії, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , 2013 р.н., з матір`ю, ОСОБА_1 .»

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 )

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, яка досягла 14 років, закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ч. 2 ст. 29 ЦК України.

Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22), від 02.11.2023 у справі № 592/7624/22 (провадження № 61-7545св23), від 17.05.2023 року у справі № 351/611/21 (провадження №61-990св23).

У справі, яка розглядається, встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і на час розгляду справи по суті їй виповнилося 14 років.

Отже, в силу наведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України, у суду відсутні правові підстави для визначення місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , слід відмовити.

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 )

Як зазначалось, відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно, тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 127/20368/21, провадження № 61-10159св23).

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (див., зокрема постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 756/12509/21, провадження № 61-17418св23).

Сім`я є цінною для розвитку дитини і, коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення ст. 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14.02.2019 у справі № 377/128/18, від 23.10.2021 у справі № 127/17427/20, від 15.04.2020 у справі № 761/35714/16-ц, від 28.09.2023 у справі № 944/5191/19, від 08.09.2023 у справі № 639/3862/20).

Встановлені фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів свідчать про те, що протягом тривалого часу ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю, проти чого батько дитини ( ОСОБА_3 ) не зважаючи на вимоги зустрічного позову, фактично не заперечує. Мати ( ОСОБА_1 ) любить сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про розвиток та здоров`я дитини, позитивно характеризується, працевлаштована та створила належні умови для проживання малолітньої дитини.

При проведенні опитування судом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомив, що бажає проживати з матір`ю. Судом обставин, які б свідчили про те, що це суперечитиме інтересам дитини не встановлено.

Будь-яких негативних відомостей про ОСОБА_1 і про її відношення до дитини суду не надано.

Враховуючи наведене, наданий Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку № 108/24-396 від 25.01.2024 про визначення місця проживання малолітньої дитини про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з дітьми, фактичне визнання позову в цій частині з боку, ОСОБА_3 , суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю, оскільки не встановлено, що таке рішення не буде суперечити інтересам дитини або інших осіб, та не призведе до погіршення становища дитини.

Щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.111989, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2, ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 577/3878/21, провадження №61-8759св22).

Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 233/418/22, провадження № 61-11951св23).

Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/4616/19-ц, провадження № 61-8244св22).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив: що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 у справі «Йогансен проти Норвегії»).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08.02.2023 у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15.08.2023 у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23).

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 607/7767/22, провадження № 61-3947св23).

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 263/13178/18, провадження № 61-13898св21).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд частково взяв до уваги висновок Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку № 108/24-396 від 25.01.2024 про визначення місця проживання малолітньої дитини про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з дітьми.

При цьому, суд дійшов до висновку про те, що присутність матері під час спілкування батька з дитиною не є доцільною за наявності встановлених напружених відносин між сторонами. Суд вважає, що проведення зустрічей батька із дітьми виключно у присутності матері є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування.

При визначенні способів участі у спілкування з дітьми суд, зокрема, взяв до уваги думку дітей. Зокрема, категоричне відторгнення, яке наразі існує з боку ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4) до усіх питань, які скеровані на спонукання її до спілкування з батьком. На думку суду, відновлення такого спілкування має відбуватись поступово, ненав`язливо, без примусу, за взаємною згодою доньки та батька, з повагою до особистих кордонів дитини.

Щодо визначення способів участі у спілкуванні з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5) суд врахував, його димку, яка, як видається, є менш категоричною, ніж у сестри. Разом з тим, взято до уваги психоемоційний стан дитини та певну відстороненість, яка наразі склалась між батьком та сином.

Крім того, при визначенні способів участі у спілкуванні з дітьми судом зважено на наявну ситуацію в країні (воєнний стан), в т.ч. у зв`язку з якою наразі майже неможливо визначити чіткий графік зустрічей з дітьми у визначений день та час, оскільки, зокрема, графік навчання дітей може змінюватись, що може унеможливити фактичну реалізацію відповідного судового рішення.

Тому, обираючи форми участі у спілкуванні з дітьми суд виходив з найбільш ефективних, найменш травмуючих для дітей, таких, що можуть мати фактичну реалізацію та дійсно сприятимуть налагодженню контакту татка з дітьми, сприяючи поступовому потеплішенню відносин між ними.

За викладених обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батьком з дітьми, та, відмову у задоволенні вимог ОСОБА_3 .

Щодо судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору та витрат на проведення експертизи

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи фактичне визнання позову ОСОБА_3 в частині вимог про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_28 з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею за цю позовну вимогу судового збору (908,00 грн), що становить 454,00 грн.

Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (т. І, а.с. 51; 1 816,00 грн - 454,00 грн = 1 362,00 грн) слід стягнути на її користь з ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, провадження № 14-123цс23).

Як вбачається з акту № 4854/22 вартість проведеної у справі удової психологічної експертизи склала 33 981,00 грн (т. І, а.с. 143).

В силу наведених норм закону така сума судових витрат підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_3 .

Щодо витрат на правничу допомогу

Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позові ОСОБА_1 , зокрема, зазначається, що розмір витрат, пов`язаний з наданою правничою допомогою адвоката складає 11 000,00 грн (т. І, а.с. 17).

На підтвердження надання правничої допомоги на вказану суму до матеріалів справи долучено:

-ордер № 1137963 (т. І, а.с. 18);

-копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (т. І, а.с. 19);

-копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 09.09.2021 № 09-09-1/21 (т. І, а.с. 35-36);

-копію додатку № 1 від 09.09.2021 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 09.09.2021 № 09-09-1/21 (т. І, а.с. 37), в якому визначено фіксований розмір винагороди у розмірі 11 000,00 грн;

-копії меморіальних ордерів від 09.09.2021 на суми 6 850,00 грн та 6 000,00 грн (т. І, а.с. 38-39).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23).

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також врахувавши поведінку сторони під час розгляду справи та відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у заявленому розмірі - у сумі 11 00,00 грн, що у даній справі відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), з матір`ю: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), за місцем її реєстрації або фактичного місця проживання.

У задоволенні позову ОСОБА_1 у в частині визначення місця проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - відмовити.

Встановити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), таким чином:

- безперешкодні щоденні спілкування ОСОБА_3 з дочкою: ОСОБА_4 , за згодою дитини, з урахуванням графіка навчання дитини засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку, зокрема шляхом відеодзвінків, у будь-який день з 9.00 год до 21.00 год за умови, що таке не порушує режиму дитини та процесу здобування освіти;

- особисті зустрічі ОСОБА_3 , в дні та час, визначені за згодою дитини - ОСОБА_4 , без обов`язкової присутності матері (в залежності від бажання доньки), за місцем фактичного проживання дитини або батька, в рекреаційних зонах та місцях загального відпочинку і дозвілля тривалістю, визначеною за погодженням з дитиною, з обов`язковим інформуванням матері про це, та за умови, що такі особисті зустрічі не порушують режиму дитини та процесу здобування освіти;

- Батько забирає та повертає дитину за місцем її постійного проживання з матір`ю.

Встановити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), таким чином:

- безперешкодні щоденні спілкування ОСОБА_3 з сином: ОСОБА_5 , за згодою дитини, з урахуванням графіка навчання дитини засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку, зокрема шляхом відеодзвінків, у будь-який день з 9.00 год до 21.00 год за умови, що таке не порушує режиму дитини та процесу здобування освіти;

- особисті зустрічі ОСОБА_3 , в дні та час, погодженні з матір`ю дитини, але не менше ніж п`ять годин на тиждень, перші п`ять зустрічей в присутності психолога Солом`янського районного центру соціальних служб, а в подальшому - без обов`язкової присутності матері (в залежності від бажання сина), за місцем фактичного проживання дитини або батька, в рекреаційних зонах та місцях загального відпочинку і дозвілля тривалістю, визначеною за погодженням з дитиною та матір`ю дитини, за умови, що такі особисті зустрічі не порушують режиму дитини та процесу здобування освіти.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_7 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за позовну вимогу про визначення місця проживання дітей в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) сплаченого при подачі позову.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_7 ):

- 1 362,00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) судового збору, сплаченого при поданні позову;

- 11 000,00 грн (одинадцять тисяч гривень) судових витрат на правничу допомогу;

- 33 981,00 грн (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят одна гривня) витрат пов`язаних з проведення експертизи у справі.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич