ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7024/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 12 грудня 2023 року

в складі судді Грегуля О. В.

у цивільній справі №754/16013/23 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач - Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Банк) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 45 705 грн 65 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект "Monobank", в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в акціонерному товаристві "УНІВЕРСАЛ БАНК" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

27 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, з можливістю його коригування зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,4% річних та 76,8% на суму простроченої заборгованості у розмірі 45 000,00 грн. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

Вказував, що позивач АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 10.09.2023 утворилась заборгованість в сумі 45 705,65 грн, з яких: 45 705,65 сума загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок залишив поза увагою, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Вказував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження існування заборгованості, оскільки не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує розмір заборгованості.

Також вказував, що з розрахунку заборгованості вбачається внесення ним 645 714,72 грн на погашення заборгованості, що значно перевищує суму кредитного ліміту, однак, як вбачається із розрахунку після здійснення внесків сума заборгованості не змінювалася.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2023 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Від позивача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 12.12.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 80-82).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 12.12.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 83-84).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредитом у розмірі 45 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору надання банківських послуг (далі - Договір) (а. с. 12).

Звертаючись до суду з позовом, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 27.09.2019 останньому встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 45 000,00 грн. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Договором в останнього виникла заборгованість і станом на 10.09.2023 становить 45 705,65 грн, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 45 705,65 грн.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором та у якому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Договору про надання банківських послуг від 27.09.2019; витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (далі - Умови); витяг з Тарифів за карткою Monobank (далі - Тарифи); паспорт споживчого кредиту Чорної картки Monobank та розрахунок заборгованості станом на 10.09.2023 (а. с. 6-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 10.09.2023 утворилась заборгованість в сумі 45 705,65 грн, з яких: 45 705,65 сума загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнав факт видачі йому тіла кредиту у розмірі 45 000,00 грн. Разом з тим, ОСОБА_2 заперечував проти наданого Банком розрахунку заборгованості. Зазначаючи, що ним регулярно вносилися платежі, однак заборгованість не зменшувалася.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 визнав факт користування кредитними коштами, однак заперечував щодо наявності заборгованості, наданого банком, то саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок спростувати наданий Банком розрахунок заборгованості.

Наданий Банком до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості. Контррозрахунків ОСОБА_1 не надав, а лише зазначав, що за час користування кредитними коштами ним внесено на погашення кредиту 645 714,72 грн, однак не наводив обставин коли внесені платежі не були зараховані банком в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, не спростовував факту наявності черговості погашення заборгованості.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не доводив обставин, що підпис на анкеті-заяві, в якій погоджено істотні умови щодо розміру кредиту, йому не належить.

Отже відповідачем визнано розмір виданого Банком тіла кредиту та не спростовано його погашення в повному обсязі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення місцевого суду, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 000,00 грн є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права, а тому, в силу приписів ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін в цій частині.

Матеріали справи не містять доказів на спростування доказів позивача щодо розміру заборгованості за кредитом та доказів на спростування наведеного Банком розміру заборгованості у розрахунку заборгованості.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума заборгованості за кредитом є доведеною в розмірі 45 00,00 грн.

Саме по собі посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ним внесено коштів на суму 645 714,72 грн, за обставин визнання користування коштами в тому числі зі сплатою відсотків, не спростовує наданий банком розрахунок заборгованості.

Доводи скаржника щодо відсутності первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредита, за обставин визнання отримання 45 000,00 грн ліміту на картковий рахунок та користування кредитними коштами, правового значення не мають.

Посилання скаржника на те. що наданий банком розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком є безпідставними, оскільки скаржником не надано контр розрахунок на спростування розміру заборгованості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська