Номер провадження: 22-ц/813/1791/24
Справа № 947/6447/23
Головуючий у першій інстанції БескровнийЯ.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

23 лютого 2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що 07 травня 1997 року вона та її чоловік придбали квартиру АДРЕСА_1 у відповідачів, угода була оформлена на Одеській товарній біржі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 .

Позивач вважає, що через непосвідчення договору нотаріально та смертю чоловіка вона не може розпоряджатися квартирою. Просить суд визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири дійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені матеріали справи та зроблені помилкові висновки про відмову у задоволенні позовної заяви.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна №20223 від 7.05.1997р. на Одеській товарній біржі, позивач та ОСОБА_5 придбали у відповідачів у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 . Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Одеській товарній біржі, а також право власності позивача на квартиру зареєстровано в Одеському МБТІ 12.05.1997р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст. 128 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 45, ст. 47 ЦК УРСР 1963 року недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

З врахуванням того, що грошові кошти отримані продавцями до підписання договору, відбулася передача майна і позивач фактично вступила у володіння придбаною квартирою, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що спадкодавець ОСОБА_5 також набув право власності на квартиру. При цьому реєстрація в бюро технічної інвентаризації речового права на зазначену квартиру за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила законодавству, чинному на час укладення спірного договору, оскільки згідно ст.15 ч.2 Закону України «Про товарну біржу» від 1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації права власності на підставі, зокрема, договорів купівлі-продажу зареєстрованих біржею, бюро технічної інвентаризації, що в свою чергу регламентує Наказ Міністерства юстиції України №7/5 від 07.07.2002 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за № 1952-15, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності якщо, зокрема, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Оскільки покупці квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_1 повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, сплатили за придбану квартиру певну суму, зареєстрували своє речове право на зазначену квартиру в органах БТІ, даних, про те, що договір купівлі-продажу не визнавався відповідачами, позивачем суду не надано, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що померлий ОСОБА_5 правомірно володів нею. Апеляційний суд зауважує, що у суду першої інстанції були підстави для констатації не тільки факту правомірності володіння майном, що презюмується згідно з законом, але й для висновку як про юридичний факт про набуття у вставленому законом порядку ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В такому контексті обставини справи необхідно оцінити наступним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, який постановою відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 07.051997, за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_1 придбали зазначену квартиру укладено на біржі, на думку нотаріуса не відповідає нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не надав оцінки вказаній відмові нотаріусу та не визначив альтернативного на думку суду способу захисту прав позивачки, всупереч вимогам ст.ст. 1-4, 12 ЦПК України.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Разом з тим вказаний перелік не є вичерпним, що логічно випливає зі змісту частини 3 статті: суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці у рішенні від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішенні від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (п. 32) визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Вказана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі № 305/1712/13-ц.

23 лютого 2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .

Оскільки вона не може прийняти спадщину, тому вважає своє право порушеним, просить суд визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири дійсним, вважаючи це ефективним способом захисту, оскільки у разі визнання судом дійсним вказаного правочину, у нотаріуса з`явиться можливість видати відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Апеляційний суд погоджується з такими посиланням сторони, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса, то спір відносно її права на спадкування відсутній, а факт дійсності укладеного спадкодавцем правочину потрібен для створення умов для належної реалізації її прав як спадкоємця, то апеляційний суд вважає, що позов підлягав задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №20223 від 07.05.1997 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований в «ОМБТІ» під №225 арк. 68 реєстр. 150.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк