Справа №639/22/24
Провадження №2/639/494/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря - Яременко В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/22/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_5 , в особі свого представника адвоката Царьова Р.В. до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відповідно до якої просили суд: стягнути з відповідача грошову суму завдатку у розмірі 38 014,40 грн. та грошову суму неустойки у розмірі 38 014,40 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви, представник позивача посилається на те, що 24.03.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 .

24(27).04.2020 позивач та відповідач з`явились до ПН ХМНО ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , у призначений час із 16-00 г. до 18-00 г. у Договорі про наміри від 24.03.2020 для укладення договору купівлі- продажу 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 . Однак як з`ясувалось у ПН ХМНО ОСОБА_6 , що у продавця ОСОБА_3 відсутні нотаріально посвідчені письмові згоди інших співвласників будинку АДРЕСА_3 , що є перешкодою для укладення Договору купівлі продажу 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 із покупцем ОСОБА_7 . Також, Продавець ОСОБА_3 до 24.04.2020 не виконав вимог ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України та не повідомив письмово інших співвласників будинку АДРЕСА_1 про намір продажу своїх 770/4600 часток будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, продавцем ОСОБА_3 були невиконані взятих на себе зобов`язання щодо підготовки усіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу будинку № 20 від 24.04.2020 відповідно до вимог Договору про наміри від 24.03.2020 у строки зазначені у ньому.

Як зазначає представник позивача, відповідач ОСОБА_3 відмовився добровільно позивачу грошові кошти у сумі еквівалентній 1000 (одній тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.01.2024 еквівалентно 38 014,14 грн.

Крім того зазначив, що згідно договору у відповідача є обов`язок повернути позивачу неустойку у розмірі сумі еквівалентній 1000 (одній тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.01.2024 еквівалентно 38 014,14 грн.

Вказані обставини і вимусили звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Призначено судове засідання.

13 лютого 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомлено, що попередній договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 24.03.2020 є нікчемним з моменту укладення, адже він не був нотаріально посвідчений. Нікчемний правочин не породжує жодних прав та обов`язків як для позивача так і для відповідача.

Згідно позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача завдаток та неустойку керуючись саме умовами нікчемного Попереднього договору від 24.03.2020, а тому вони не підлягають задоволенню.

Окрім цього, звернув увагу на строки позовної давності. Відтак сторони погодили, що договір купівлі-продажу повинен був бути укладений не пізніше 24.04.2020. З даною позовною заявою позивач звернувся 02.01.2024, тобто через 3 роки та майже 10 місяців. Строки позовної давності сплили ще 24.04.2023.

27 березня 2024 року в судовому засіданні представник позивача надав письмові пояснення, згідно яких просив суд не застосовувати строки позовної давності, посилаючись на те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

Позивач та її представник - адвокат Царьов Р.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 27.12.2023 № б/н, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Харченко К.С., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 01.01.2024 №010224, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2020 року між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 03 серпня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3017, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу змінено прізвище з « ОСОБА_9 » на прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 47).

Отже, судом достовірно встановлено, що покупцем за договором про наміри укласти договір купівлі-продажу від 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (позивач по справі).

Так, згідно п. 2.1.1. Договору про наміри від 24.03.2020: «Продавець зобов`язався у строк до 24.04.2020 оформити за свій рахунок всі документи, які необхідні для укладення договору на відчуження об`єкта нерухомості (правовстановлюючі документи, незалежну експертну оцінку, запит міськ БТІ, технічній паспорт (за погодженням сторін).»

Згідно п. 2.1.4 Договору про наміри від 24.03.2020: «Продавець зобов`язався укаласти договір купівлі-продажу, який повинен бути підписаний в період часу: з 16-00 год. до 18-00 год., але не пізніше 18-00 год. 24.04.2020, у нотаріуса ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому вартість об`єкта нерухомості (будинок АДРЕСА_1 ), що продається повинна складати суму еквівалентну п`ятндацять тисяч п`ятсот доларів США.»

Відповідно до п. 2.2.2 Договору про наміри від 24.03.2020: «Для виконання зобов`язань, взятих на себе продавцем за даним договором (оплата заборгованості з комунальних платежів, оплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору та зняття з реєстрації всіх проживаючих в об`єкті нерухомості, що продається і т.д.) покупець в момент укладення цього договору передає продавцю грошову суму у розмірі еквівалентну одній тисячі доларів США. При укладанні договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості зазначена сума зараховується у рахунок суми, що сплачується покупцем продавцеві за продаваний об`єкт нерухомості.»

Згідно п.4.1 Договору про наміри від 24.03.2020: «У разі невиконання зобов`язань взятих на себе продавцем, він сплачує покупцеві суму, зазначену в п. 2.2.2. і неустойку у розмірі еквівалентну одній тисячі доларів США» (а.с.8).

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що 27.04.2020 позивач та відповідач з`явились до ПН ХМНО ОСОБА_6 у призначений час у Договорі про наміри від 24.03.2020 для укладення договору купівлі- продажу 770/4600 частин будинку АДРЕСА_1 . Однак, у продавця ОСОБА_3 були відсутні нотаріально посвідчені письмові згоди інших співвласників будинку АДРЕСА_3 , що стало перешкодою для укладення Договору купівлі із покупцем ОСОБА_7 . Також, продавець ОСОБА_3 до 24.04.2020 не виконав вимог ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України та не повідомив письмово інших співвласників будинку АДРЕСА_1 про намір продажу своїх 770/4600 часток будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі свідоцтва від 27 квітня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Жовнір В.В., ОСОБА_7 27 квітня 2020 року о 10-00 год. знаходилась у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , яке є робочим місцем приватного нотаріуса Жовнір В.В. (а.с.9).

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 квітня 2020 року, виданої приватним нотаріусом Жовнір В.В., відмовлено ОСОБА_7 у посвідченні договору купівлі-продажу 770/4600 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відсутня заява співвласників про відмову від переважного права купівлі (а.с. 10).

Представник позивача зазначив, що продавцем ОСОБА_3 були невиконані зобов`язання щодо підготовки усіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу будинку № 20 відповідно до вимог Договору про наміри від 24.03.2020, у строки зазначені у ньому, у зв`язку з чим вважає, що з відповідача підлягає стягненню грошова сума завдатку та грошова сума неустойки згідно Договору про наміри від 24.03.2020.

В свою чергу, представник відповідача заперечуючи проти позову посилався на те, що попередній договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 24.03.2020 є нікчемним з моменту укладення, адже він не був нотаріально посвідчений. Нікчемний правочин не породжує жодних прав та обов`язків як для позивача так і для відповідача.

З цього приводу суд зазначає натупне.

Згідно зі статтями 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 635 Цивільного кодексу України зазначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» додатково роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, а також сторонами не заперечується, що договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 24.03.2020 не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Встановивши, що договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 24.03.2020 , який підлягав нотаріальному посвідченню, чого вчинено не було, оскільки попередній договір відповідно до вимог закону укладається у формі, встановленої для основного договору, а договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між ОСОБА_5 до ОСОБА_3 укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому.

Таким чином, судом встановлено, що укладений між сторонами правочин нікчемний, він не створює юридичних наслідків, а тому передані за таким правочином кошти не є авансом чи завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

В силу п. 1 ч. 3 ст. 216 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно до зазначених норми, передані за недійсним (нікчемним правочином) кошти - є безпідставно отриманими і підлягають поверненню на підставі ч. 1 ст. 216, ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою.

Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов`язок з повернення неналежно отриманого.

При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов`язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави.

Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати.

Отже, саме такої розумної та справедливої підстави набуття грошових коштів у відповідача не існувало ані на час їх отримання, ані у подальшому такі підстави не виникли.

Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Разом з цим, представник відповідача просив застосувати строки давності,обґрунтувавши тим, що сторони погодили, що договір купівлі-продажу повинен був бути укладений не пізніше 24.04.2020. З даною позовною заявою позивач звернувся 02.01.2024, тобто через 3 роки та майже 10 місяців. Строки позовної давності сплили ще 24.04.2023.

В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких просив суд не застосовувати строки позовної давності, посилаючись на те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в силу пунктів 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_5 в момент укладення договору про наміри передала ОСОБА_3 грошову суму у розмірі еквівалентну одной тисячі доларів США, про що також не заперечував відповідач в судовому засіданні.

Отже судом встановлено, що 24.03.2020 позивач ОСОБА_5 надала відповідачу ОСОБА_3 грошову суму у розмірі еквівалентну одной тисячі доларів США для оплати заборгованості з комунальних платежів, оплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору та зняття з реєстрації всіх проживаючих в об`єкті нерухомості.

Як вбачається з довідки за даними сайту НБУ офіційний курс гривні щодо іноземних валют на дату 02.01.2024 (день звернення до суду з даною позовною заявою 03.01.2024) один долар США складає 38,0144 грн.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 38 014,40 грн., що еквівалентно одній тисячі доларів США (а.с.13).

При цьому суд, не знаходить обґрунтованих підстав для стягнення неустойки у розмірі у розмірі 38 014,40 грн., що еквівалентно одній тисячі доларів США, передбаченої п. 4.1. Договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 24.03.2020, оскільки даний правочин є нікчемний, а отже він не створює юридичних наслідків для сторін даного договору.

Крім того, представник позива просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_5 , під час розгляду справи представляв ОСОБА_2 на підставі ордеру № б/н від 27 грудня 2023 року (а.с. 14).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В свою чергу, представником позивача не було надано відповідних доказів, договору, детального опису робіт (наданих послуг), а також акту виконаних адвокатом робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 76 028,28 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 38 014,40 грн. = 50 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 1 211, 20 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 50, % = 605, 60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, ЦПК України, ст. ст. 215, 220, 216, 256, 257, 627, 629, 635,657, 1213, 1214, ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 38 014,40 гривень (тридцять вісім тисяч чотирнадцять гривень 40 копійок).

Стягнутиз ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 19.04.2024

Суддя В.В. Труханович