КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Савицький О.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824 /6425/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року (12 листопада 2021 року) ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 23 червня 2020 року о 21 год 20 хв на вул. Саксаганського в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Colt», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Audi Q8», номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки «Land Rover», номерний знак НОМЕР_3 , який належить позивачці.

Зазначена ДТП відбулась з вини відповідача, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення . Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 10.3 Правил Дорожнього руху України, вчинив правопорушення ,передбачене ст. 124 КУпАП , оскільки вищезазначені факти йог вини є переконливими , достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № ЕР-109143811.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 99/00.06.20, складеного 27 червня 2020 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Land Rover», номерний знак НОМЕР_3 , становить 927015,24 грн. Фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Land Rover», склала 318290,00 грн. Старховиком відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено позивачці страхове відшкодування у межах визначеного в полісі ліміту, зокрема 100000,00 грн.

Крім того зазначила ,що внаслідок ДТП їй завдана моральна шкода, що полягає в неможливості використання єдиного транспортного засобу її сім`ї, необхідності застосування додаткових зусиль для організації життя, при цьому позивачка знаходилась на дев`ятому місяці вагітності, тому її хвилювання та переживання призвели до поганого сну, та поганого самопочуття в цілому. Для захисту і відновлення своїх прав та здоров`я їй довелося вчинити чимало дій.

Позиваючись на те, що з відповідача на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 218290,00 грн. та моральна шкода, а тому звернулась до суду з даним позовом.

У прохальній частині просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 218290 грн, моральну шкоду в розмірі 250 000 грн, судовий збір в розмірі 4 682,90 грн .

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 220 552,90 грн (двісті двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві грн 90 коп), з яких: 218290 (двісті вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто грн) - матеріальна шкода; моральна шкода 8000 грн (вісім тисяч грн.), витрати по сплаті судового збору - 2 262,90 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. У скарзі просив скасувати рішення, ухвалити рішення про відмову у позові. У скарзі зазначає, що жодного доказу про його вину в ДТП матеріали справи не містять, а відтак висновок суду є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначила, що доводи скарги є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 квітня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 23 червня 2020 року о 21 год 20 хв на вул.Саксаганського в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Colt», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Audi Q8», номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки «Land Rover», номерний знак НОМЕР_3 . Транспортний засіб марки «Land Rover» належить ОСОБА_2 .

Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 10.3 Правил Дорожнього руху України, вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти йог вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу.

Доводи апеляційної скарги, що постанова не містить доказів встановлення вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП є безпідставними, спростовуються текстом постанови, яка набрала законної сили, в установленому законом порядку не оскаржена.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в силу положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб, та обставини даної ДТП не потребують доказування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до звіту № 99/00.06.20 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного 27 червня 2020 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивачки, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки «Land Rover», номерний знак НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП складає 927015,24 грн , з яких вартість відновлювального ремонту становить 861346,31 грн, а також 65668,93 грн втрата товарної вартості.

Позивачка за власний кошт відремонтувала свій транспортний засіб марки «Land Rover». Вартість ремонту склала значно меншу суму ніж було визначено у звіті, а саме в розмірі 318290,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 743 від 01 липня 2020 року, товарними чеками, рахунком-фактурою № 150 від 10 липня 2020 року , актом № 150 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10 липня 2020 року та квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с.32-49).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом № ЕР-109143811від 23 липня 2019 року , строком дії з 24 липня 2019 року до 23 липня 2020 року включно, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн, розмір франшизи не передбачено.

За таких обставин, враховуючи, що транспортний засіб позивачки було пошкоджено з вини відповідача, на його відновлення позивачка фактично витратила 318290,00 грн, цивільна відповідальність відповідача на час ДТП була застраховано в межах ліміту - 100000,00 грн, суд дійшов обґрунтованого висновку що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 218290,00 грн. (318290,00 грн - 100000,00 грн).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

З огляду на встановлення судом обставин щодо скоєння ДТП, та вини відповідача ОСОБА_1 у скоєному, суд обґрунтовуючи свої висновки про стягнення моральної шкоди правильно зазначив, що транспортний засіб позивачки, який вона використовувався щоденно в своїх інтересах та інтересах сім`ї, був пошкоджений саме внаслідок ДТП, і у зв`язку з цим позивачка була тривалий час позбавлена можливості вести звичний спосіб життя. Суттєво порушені життєві плани позивачки, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль та часу, крім того на момент ДТП позивачка була вагітною, а тому відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд правильно вважав , що позивачці було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, визначив в розмірі 8000,00 грн, яка підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд вирішив питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2262,90 грн.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами відзиву на позов, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова