Справа №606/2235/23
Провадження № 2/601/214/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі

головуючого Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

представника позивачки адвоката Сьори О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа орган опіки і піклування Теребовлянської міської ради Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав,-

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Представник позивачки адвокат Сьора ОМ. в інтересах своєї довірительки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа - орган опіки і піклування Теребовлянської міської ради Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка з відповідачем з 2022 року проживають окремо. Шлюб між ними 06.06.2022 розірвано. Їхня спільна дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач постійно змінює місце проживання. Відомо що на даний час він мешкає в Чехії. Відповідач ніяким чином не проявляє батьківський інтерес до дитини. Аліменти не сплачує з дати їх стягнення судом, тобто з 02.10.2023. Влітку 2023 року відповідач телефонував три рази, але перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому вона не дозволяла йому спілкуватися з дочкою. Позивачка вважає, що відповідач байдужий до своєї дитини, вона ні разу не побачила і не відчула, що дитина йому потрібна. На даний час зв`язок з відповідачем відсутній взагалі. Відповідач не виконує жодних своїх батьківських обов`язків. Позивачка вважає таку його поведінку відносно дочки умисною та просить позбавити відповідача батьківських прав.

Позивачка в судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки адвокат Сьора О.М. в судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з наведених підстав у позовній заяві. Зазначає, що на даний час позивачка вийшла заміж, народила ще одну дитину. Малолітня ОСОБА_3 живе в повноцінній сім`ї, має хороші відносини з новим чоловіком позивачки, називає його татом і він має намір усиновити її. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде в найкращих інтересах дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день та час судового засідання, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надходив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

23.01.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду справу, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

23.01.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області задоволено клопотання представника позивачки адвоката Сьори О.М. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

18.03.2024 від представника позивачки адвоката Сьори О.М. надійшло клопотання про долучення доказів.

18.03.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Предметом спору між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з виконанням батьківських обов`язків по відношенню до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2020 року.

З рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.06.2022, яке набрало законної сили 07.07.2022 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано.

З рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.05.2022, яке набрало законної сили 06.06.2022 вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 на дитину, щомісячно, починаючи з 01.03.2022.

З довідки від 19.10.2023 Теребовлянського дитячого ясла-садка «Сонечко» загального розвитку вбачається, що ОСОБА_6 зарахована до складу садка у молодшу групу № 3. Дитина доглянута, охайна, садочок відвідує регулярно. Мама приводить та забирає ОСОБА_7 , цікавиться самопочуттям дитини. Батько дитини з вихователями не спілкується, та контакту із дошкільним закладом не підтримує.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що борг відповідача ОСОБА_2 станом на 04.10.2023 становить 46 000 гривень.

З рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 29 січня 2024 року № 56 вбачається, що затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є доцільним.

З скріншотів переписки позивачки та відповідача вбачається, що відповідач знає, що розгляд даної справи проводиться в м. Кременці, відповідач зазначає, що позивачка сама лишила його спілкування з дитиною, на суд з`явитися не може, тому що за кордоном.

Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з приписами пункту другого частини 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення нею здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним нормам права, суд приходить до висновку, що фактичними даними по справі належним чином не підтверджено обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 року по справі №214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Позивачка пов`язує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав з обставинами щодо ухилення його від виконання батьківських обов`язків.

По відношенню до наведеного, слід зазначити, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 29 листопада 2023 року по справі № 607/15704/22).

В межах розгляду даної справи, судом не встановлено фактичних даних, які би давали підстави вважати, що поведінку відповідача неможливо змінити, не містить таких даних і поданий висновок органу опіки і піклування Теребовлянської міської ради Тернопільської області у якому наведено загальні формулювання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та який не містить виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батька своїми обов`язками.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.

Як на підставу пред`явлення даного позову, позивачка посилається на те, що після народження дочки відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, здоров`я та матеріальний достаток.

Водночас, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та достатніми доказами. Крім того, як зазначено позивачкою в позові, вона сама не дозволяє спілкуватися відповідачеві з дочкою.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 420/1075/17).

Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним, оскільки винної поведінки відповідача відносно дитини доведено не було.

Суд передусім виходить з положень частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав застосовування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Розподіл судових витрат.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 79-81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей Теребовлянської міської ради Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки і піклування Теребовлянської міської ради Тернопільської області, місцезнаходження вул. Шевченка, 33, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення складено19 квітня 2024 року.

Головуючий