Справа № 308/5202/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури Русняк П. на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2023 року у справі № 308/5202/20 (Головуючий: Сарай А.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки за кадастровим номером :67:001:0188 на користь територіальної громади м. Ужгород.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2018 у справі № 308/9895/16-ц, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 24.10.2019, задоволено позов керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради та ОСОБА_3 про скасування рішень ради та державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Заочним рішенням суду визнано незаконним та скасовано пункт 2.43 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 за № 1507, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 , та пункт 1.31 рішення 27-ої сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за № 1882, яким ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Також рішенням суду скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0156, площею 0,0850 га.

Судами встановлено, що вищезазначені рішення Ужгородської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку прийняті всупереч вимог статей 20, 39 ЗК України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки згідно з матеріалами проекту землеустрою спірна земельна ділянка до прийняття рішення Ужгородською міською радою у відповідності до діючого генерального плану відносилася до земель з цільовим призначенням багатоквартирна житлова забудова.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Згідно з матеріалами проекту землеустрою спірна земельна ділянка до прийняття рішення Ужгородською міською радою у відповідності до діючого генерального плану відносилася до земель з цільовим призначенням багатоквартирна житлова забудова.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною відповідно до статті 21 ЗК України.

Таким чином, вищезазначеним заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2018 року та постановою Закарпатського апеляційного суду від 24.10.2019 року встановлені порушення під час відведення та передачі у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки є підставою для скасування оспорюваних рішень Ужгородської міської ради та скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку за кадастровим номером :76:001:0156, площею 0,0850 га.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2018 в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0156, площею 0,0850 га, неможливо виконати у зв`язку з тим, що земельна ділянка як об`єкт речових прав на даний час не існує, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195403589 від 28.12.2019.

Позивач вказує, що після вивчення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, долучених відповідачем в суді апеляційної інстанції, інформації Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :67:001:0156, площею 0,0850 га, відчужена за договором купівлі-продажу від 22.03.2018 (тобто, після ухвалення рішення по суті спору судом першої інстанції) третій особі ОСОБА_2 , а в подальшому поділена на п`ять окремих земельних ділянок за кадастровими номерами: :67:001:0186; :67:001:0187; :67:001:0188; :67:001:0189; :67:001:0190. У свою чергу, земельна ділянка :67:001:0186 також поділена на 2 земельні ділянки: :67:001:0216; :67:001:0217.

Прокурор зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки за кадастровим номером :67:001:0188, площею 0,0219 га, остання на даний час належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 20.02.2020 за № 160, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який, своєю чергою, отримав право власності на неї на підставі договору дарування від 05.08.2019 за № 1841, укладеним між ним та ОСОБА_2 .

Земельна ділянка за кадастровим номером :67:001:0188, площею 0,0219 га, утворена в результаті поділу земельної ділянки :67:001:0156, площею 0,0850 га.

Прокурор зазначає, що дана земельна ділянка незаконно вибула із власності територіальної громади, що на даний час доведено і встановлено рішенням суду, відтак наявні правові підстави для витребування її від добросовісного набувача, тобто від ОСОБА_1 .

Прокурор вважає, що наявні підстави для захисту державних інтересів, виходячи з того, що орган, наділений правом на захист інтересів територіальної громади, а саме Ужгородська міська рада, всупереч правам та законним інтересам територіальної громади, незважаючи на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2018 у справі № 308/9895/16-ц, яким встановлено незаконність вибуття земельної ділянки із комунальної власності, не вжила жодних заходів з метою витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та відновлення законних прав територіальної громади, що підтверджується листом Ужгородської міської ради від 12.02.2020 за № 398/03-18, тим самим грубо порушуючи інтереси територіальної громади і держави в цілому, що є безумною підставною вжиття заходів з метою захисту інтересів держави прокурором.

Звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законних прав та інтересів територіальної громади на володіння та користування землею. Також достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт нездійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив витребувати від ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0188 площею 0,0219 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 127155,78 грн., на користь територіальної громади міста Ужгорода.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2023 року у позові Ужгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури Русняк П. подав апеляційну скаргу, в які ставить питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд дійшов до необґрунтованого висновку щодо відмови у позові внаслідок спливу позовної давності, так як земельна ділянка за кадастровим номером :67:001:0188 площею 0,0219 га сформована як об`єкт речових прав лише 29.03.2018 р., що є датою державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на них і з цього часу слід рахувати строк позовної давності по вимозі про витребування майна. Підстава для витребування земельної ділянки за кадастровим номером :67:001:0188 не могла виникнути раніше, ніж формування земельної ділянки як об`єкта речових прав (29.03.2018), а право вимоги до ОСОБА_1 раніше, ніж остання набула права власності на земельну ділянку (20.02.2020р.), а прокурор звернувся в суд із даним позовом 01.06.2020р. ОСОБА_1 набула право власності на спірне майно на підставі договору дарування, а відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3 ст. 388 ЦК України.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 адвоката Логойда В.М., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що рішенням 26 сесії 6 скликання міської ради від 07.11.2014 № 1507 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.31 рішенням 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за № 1882 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0156 площею 0,0850 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно СТВ № 313007, індексний № 47502776, виданого 12.11.2015 реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 січня 2018 року у справі 308/9895/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.10.2019, позов керівника Ужгородської місцевої прокуратури задоволено та визнано незаконним і скасовано пункт п. 2.43 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 за № 1507 та п. 1.31 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за № 1882 та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0156 площею 0,0850 га.

Постановою Верховного Суду від 09.09.2020 р. заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.01.2018 та постанову Закарпатського апеляційного суду від 24.10.2019 залишено без змін.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В., від 12.03.2018, земельна ділянка площею 0,085 га з кадастровим номером :67:001:0156 була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Із повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 28.04.2020 року за № 10-7-0.2-3527/2-20 вбачається, що в подальшому земельна ділянка площею 0,0850 га з кадастровим номером :67:001:0156, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 , була розподілена на 5 окремих земельних ділянок за кадастровими номерами: :67:001:0186, :67:001:0187, :67:001:0188, :67:001:0189, :67:001:0190.

У свою чергу, земельна ділянка з кадастровим номером :67:001:0186 також поділена на 2 земельні ділянки: :67:001:0216 та :67:001:0217.

Земельна ділянка за кадастровим номером :67:001:0188, площею 0,0219 га, була набута у власності відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 20.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Тиводар Н.І. за № 160, що укладено між нею та ОСОБА_4 , який, своєю чергою, набув у власність цю земельну ділянку на підставі договору дарування від 05.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за № 1841, що укладено між ним та ОСОБА_2 .

На земельній ділянці за кадастровим номером :67:001:0188, площею 0,0219 га, побудовано житловий будинок та присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 , та за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості площею 91 кв.м., житлова площа: 48,7 кв.м, від 09.01.2020, за реєстраційним № 101, що стверджується інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2020.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України (такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведених норм випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (Постанова Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-54цс17).

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При зверненні 23.09.2016 року з позовом про захист держави в особі територіальної громади м. Ужгород, керівнику Ужгородської місцевої прокуратури було відомо про незаконне набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0156 площею 0,0850 га згідно з рішенням Ужгородської міської ради і самому органу місцевого самоврядування в особі міської ради було достеменно відомо про незаконність таких рішень в частині ОСОБА_3 .

Разом з тим, при поданні 23.09.2016р. позову до суду, керівник Ужгородської місцевої прокуратури не подав разом з позовною заявою в порядку приписів статей 151-153 ЦПК України також і заяву про забезпечення позову, шляхом накладенням арешту на земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 і не вжиття таких заходів слугувало підставою для здійснення розпорядження останнім спірною земельною ділянкою, шляхом відчуження такої ОСОБА_2 , який таку поділив на п`ять окремих ділянок та своєю чергою одну з таких ділянок також розділив на дві окремі земельні ділянки, де одну з таких ділянок на підставі договору дарування земельної ділянки від 20.02.2020 року набула у власність ОСОБА_1 .

З урахуванням вищезазначених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що моментом, з якого у прокурора виникло право на звернення з позовом у суд в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради як органу місцевого самоврядування, є дата 12.11.2015, якою було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 і саме з цієї дати є початком перебігу строку позовної давності і часу з якого позивач (прокурор) повинен був та міг дізнатися про порушення суб`єктного права, тому звернувшись до суду з віндикаційним позовом 01.06.2020, прокурор пропустив позовну давність.

Оскільки заявлений прокурором віндикаційний позов за своєю правовою природою у спірних правовідносинах є підставним, проте суд першої інстанції відмовив у позові з підстав, передбачених ч.4 ст. 267 ЦК України, за спливом строку позовної давності, так як представником ОСОБА_1 - адвокатом Логойда В.М. заявлено у відзиві на позов вимогу про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Рішення суду є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія, до уваги не приймає, так як вони не грунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури Русняк П. залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой