КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/21884/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4344/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив: визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом/заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з час набрання рішення суду законної сили (т. 1 а.с. 2-4).

В обґрунтування вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Її рідний брат, ОСОБА_3 , був єдиним спадкоємцем померлої за законом, який 20 травня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 154/02-31 від 23 червня 2021 року приватний нотаріус КМОН Ангеловська О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки факт смерті ОСОБА_2 , а також місце і час відкриття спадщини не встановлені.

Вказував, що 30 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . В листопаді 2021 року позивач отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 27 жовтня 2021 року, тому факт смерті вважається встановленим 27 жовтня 2021 року. Враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем за ним залишилась його дружина - ОСОБА_1 , вона 08 листопада 2021 року звернулась до приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 330/02-31 від 10 листопада 2021 року приватний нотаріус КМОН Ангеловська О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було подану заяву про прийняття спадщини у строк встановлений законодавством на прийняття спадщини.

Звертав увагу, що позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину у встановлений законом шестимісячний строк зв`язку з тим, що не було встановлено факт смерті ОСОБА_2 , оскільки до 27 жовтня 2021 року вона вважалася безвісті зниклою та лише 27 жовтня 2021 року було встановлено факт смерті ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 2-4).

03 лютого 2022 року представник Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Чорний В.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що у зв`язку з припиненням діяльності Дніпровської районної в місті Києві ради шляхом ліквідації з 31 жовтня 2010 року на підставі рішення Київської міської ради від 09 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві». Єдиним представницьким органом міста Києва є Київська міська рада, яка представляє інтереси територіальної громади міста Києва. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 121 від 31 січня 2011 року «Про реалізацію районним в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій повноваження пов`язані з представництвом інтересів територіальної громади міста Києва у сфері спадкового права не делеговано. Таким чином, вважав, що Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем має бути територіальна громада міста Києва в особі її представницького органу Київської міської ради (т. 1 а.с. 27-29).

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року залучено до участі у справі Київську міську раду як відповідача (т. 1 а.с.31-32).

21 червня 2022 року до суду надійшов відзив від представника Київської міської ради - Харитонова М.С., в якому останній зазначав, що у позовній заяві ОСОБА_1 посилається, що 20 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті його сестри ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 успадкував вищезазначене майно. Більш того, в матеріалах справи міститься постанова приватного нотаріуса КМНО Ангельської О.С. від 23 червня 2021 року № 154/02-31 про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, позивачем не надано пояснень щодо наявності у неї права на спадкування після смерті ОСОБА_2 , оскільки остання померла ще до укладення 30 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюбу. Вважав, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для здійснення права на спадкування. Також, зазначав, що позивачем не доведено поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачем не надано копії документів спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_2 та не додано доказів того, що квартира належала спадкодавцеві на праві приватної власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51-55).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року в позові ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська О.С. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено (т. 1 а.с. 234-237).

Не погодившись з рішенням районного суду, 30 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с. 1-6).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано жодного доказу поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 її рідним братом ОСОБА_3 . Вважає, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи і наявним в матеріалах справи доказам. Так, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 154/02-31 від 23 червня 2021 року приватний нотаріус КМНО Ангеловська О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру, оскільки факт смерті особи ОСОБА_2 , а також місце і час відкриття спадщини не встановлені. Вказував, що до 27 жовтня 2021 року не було встановлено факт смерті ОСОБА_2 . Крім того, 24 травня 2021 року адвокат Базик О.П. в інтересах ОСОБА_3 звернувся з заявою до Дніпровського районного суду м. Києва про оголошення ОСОБА_2 померлою, проте, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року по справі № 755/8607/21 вказану заяву було повернуто заявнику. Також, той факт, що на момент звернення ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини не було встановлено факт смерті ОСОБА_2 підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 154/02 від 23 червня 2021 року приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С., яка мала доступ до Державного реєстру акту цивільних станів, в якому відомості про смерть ОСОБА_2 були відсутні. Суд першої інстанції посилається на вказану постанову, проте, не вказує підстави відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме відсутності в Державному реєстрі актів цивільного стану запису про смерть ОСОБА_2 . Таким чином, вважає висновки вказані суду першої інстанції невірними, оскільки навіть на день подання ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини за своєю сестрою, спадщина не була відкрита, оскільки ОСОБА_2 не вважалася померлою.

Крім того, вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки в рішенні суду взагалі не зазначено мотиви, з яких суд вважає позовні вимоги необґрунтованими. Також, неповне з`ясування обставин по справі призвело до порушення норм матеріального права. Судом не було ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ст. 1276 ЦК України. Звертав увагу, що предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки остання після смерті ОСОБА_2 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що факт смерті особи - ОСОБА_2 , а також місце відкриття спадщини не встановлені та відсутності в Державному реєстрі актів цивільного стану запису про смерть ОСОБА_2 Вказував, що оскільки на момент смерті ОСОБА_3 спадщина за ОСОБА_2 не була відкрита, він не міг пропустити строк звернення з заявою по прийняття спадщини. Вважає вказані обставини поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Тому, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи судом не було застосовано норми ст. 1272, 1276 ЦК України (т. 2 а.с. 1-6).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Базик О.П. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідач Київська міська рада була повідомлена 23 січня 2024 року про розгляд справи судом 29 лютого 2024 року та 14 березня 2024 року про розгляд справи апеляційним судом 18 квітня 2024 року про що свідчать відмітки працівників пошти про вручення адресату поштових повідомлень суду. Повідомлення приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С. повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Представник Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Яценюк Л. заперечувала проти задоволенняскарги і просила її відхилити, справу розглянути за її відсутності (т. 2 а.с. 24-33, 43-54).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

На забезпечення права взяти участь у розгляді справи апеляційним судом, суд апеляційної інстанції 29 лютого 2024 року оголошував перерву до 18 квітня 2024 року (т. 2 а.с. 41-42).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на прийняття спадщини померлим ОСОБА_3 , тому до позивача, як до спадкоємця ОСОБА_3 не перейшло право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 12 грудня 2020 року зроблений відповідний актовий запис № 22389, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 27 жовтня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с. 9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сестрою та братом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30 квітня 2021 року, про що 30 квітня 2021 року зроблений відповідний актовий запис № 501, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб видане Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с.13).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 154/02-31 від 23 червня 2021 року приватний нотаріус КМНО Ангеловська О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки факт смерті фізичної особи - ОСОБА_2 , а також місце і час відкриття спадщини не встановлені (т. 1 а.с. 10).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 23 червня 2021 року до приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С. звернулась ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 14 травня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С. за реєстровим № 684, який є рідним братом ОСОБА_2 , яка зі слів ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . За безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С. не було знайдено запису про реєстрацію актового запису про смерть ОСОБА_2 . Із зазначеного випливає, що факт смерті фізичної особи - ОСОБА_2 та місце і час відкриття спадщини не встановлено (т. 1 а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що 07 серпня 2021 року зроблений відповідний актовий запис № 2671, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 07 серпня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (т. 1 а.с. 8).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 330/02-31 від 10 листопада 2021 року приватний нотаріус КМОН Ангеловська О.С. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки нею не було подано заяву про прийняття спадщини у строк встановлений законодавством на прийняття спадщини (т. 1 а.с. 11-12).

Зі змісту постанови вбачається, що 08 листопада 2021 року до приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С., звернулась ОСОБА_1 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час звернення 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 надала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, надала свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та не встиг прийняти спадщину, оскільки ані до закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини ОСОБА_2 , ані до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , факт смерті ОСОБА_2 та місце і час відкриття спадщини не було встановлено, у зв`язку з чим 23 червня 2021 року було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а.с. 11-12).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 . Перевірити коло спадкоємців не надається можливим через відсутність спадкової справи.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Цим же пунктом передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особам додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.

У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за статтею 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (стаття 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений пунктами 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 з відповідними змінами.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19 та постанові від 08 липня 2020 року у справі № 202/2278/17 (провадження 61-9371св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її брат ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30 квітня 2021 року, про що 30 квітня 2021 року зроблений відповідний актовий запис № 501, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб видане Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с.13).

При цьому, за життя ОСОБА_3 заявив про прийняття спадщини після рідної сестри ОСОБА_2 про що через представника ОСОБА_1 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С. довіреності від 14 травня 2021 року за реєстр. № 684, подав нотаріусу 23 червня 2021 року відповідну заяву про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування (т. 1 а.с. 10).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 154/02-31 від 23 червня 2021 року приватний нотаріус КМНО Ангеловська О.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки факт смерті фізичної особи - ОСОБА_2 , а також місце і час відкриття спадщини не були встановлені, та відсутності запису про реєстрацію актового запису про смерть ОСОБА_2 у Державному реєстрі (т. 1 а.с. 10).

Крім того, за витягом з Єдиного Державного реєстру судових рішень, 24 травня 2021 року заявник ОСОБА_3 звертався до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про оголошення особи ( ОСОБА_2 ) померлою (справа № 755/8607/21), а ухвалою суду від 13 липня 2021 року вказану заяву було повернуто (т. 2 а.с. 7).

За наданим до районного суду свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть ОСОБА_2 здійснено 12 грудня 2020 року за № 22389, а відповідне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано лише 27 жовтня 2021 року (т. 1 а.с. 9).

Поряд з цим, приватним нотаріусом КМНО Ангеловською О.С. у постанові за № 154/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом був встановлений факт відсутності станом на 23 червня 2021 року запису про реєстрацію актового запису про смерть ОСОБА_2 у Державному реєстрі (т. 1 а.с. 10).

За фактом смерті ОСОБА_2 слідчим відділом Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві 24 листопада 2020 року до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005838 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а 21 липня 2021 року протоколом пред`явлення трупа для впізнання по фото, гр. ОСОБА_1 на фото трупа зареєстрованого в морзі за № 020-2734-2020 впізнала сестру свого чоловіка - ОСОБА_2 . кримінальне провадження було закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення(т. 2 а.с. 36).

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Ангеловської О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та видачу свідоцтва про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 11-12).

Отже, оскільки відмова ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно була обґрунтована відсутністю встановлення факту смерті фізичної особи - ОСОБА_2 , місця і часу відкриття спадщини та відсутності відповідного актового запису в Реєстрі станом на 23 червня 2021 року, а свідоцтво про смерть ОСОБА_2 вперше видано лише 27 жовтня 2021 року, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи позивачки, що відсутність своєчасного внесення актового запису про смерть ОСОБА_2 до Реєстру та видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , перешкоджали заявнику своєчасно звернутись із відповідною заявою, строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 пропущений з поважних причин.

Поряд з цим, обґрунтованими є заперечення представника Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - ОСОБА_4 , що вказана районна державна адміністрація не є належним відповідачем по справі (т. 1 а.с. 26-29).

Оскільки доказів наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до суду не надано і судом не встановлено, належним відповідачем у справі є територіальна громада міста Києва в особі її представницького органу - Київської міської ради.

Вказане є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, як пред`явлених до неналежного відповідача.

З огляду на вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком на один місяць з дня набрання судовим рішенням законної сили в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті його сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 18 квітня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова