Справа № 740/3941/18
Провадження № 2/740/36/24
УХВАЛА

08 квітня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

установив:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з указаною позовною заявою.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 січня 2023 року провадження у вказаній справі зупинено на час хвороби ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача повідомити суд про припинення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2023 року № 24/227/23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 740/3941/18.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 головуючим суддею визначено Шевченко І. М.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 23 листопада 2023 року 14-00 год., яке у подальшому неодноразово відкладалося.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2024 року, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, судове засідання в справі відкладено на 07 березня 2024 року 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2024 року клопотання відповідача про призупинення розгляду справи залишено без розгляду, роз`яснено відповідачу право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, судове засідання у справі відкладено на 08 квітня 2024 року 15-30 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі, підтримання позову та прохання його задовольнити, можливість заочного розгляду справи.

08.04.2024 на електронну пошту суду надійшла заява відповідача, не підписана електронним цифровим підписом, в якій він просив призупинити слухання справи до відміни воєнного стану в Україні та його повернення до України, оскільки він хоче особисто брати участь у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Права та обов`язки сторін визначені статтями 43 та 49 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 43 ЦПК України).

Нормами ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі. Стримування зловживання правом це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі "Філіс проти Греції" (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 13 жовтня 2021 року в справі № 707/1491/21, зловживання процесуальними правами це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків відповідно до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.11.2011).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Визнання судом подання скарги, заяви, клопотання зловживанням процесуальними правами, на підставі чого суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом, ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України.

У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За правилами частини 1 статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.

У заяві відповідач просить призупинити провадження у вказаній справі до відміни воєнного стану на території України та до його повернення в Україну. Однак процесуальні норми (ЦПК України) не містять, як безумовної підстави для відкладення розгляду справи, введення на території країни воєнного стану. Не передбачає такої підстави і зупинення провадження у справі (статті 251, 252 ЦПК України).

Разом з цим ухвалами Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого та 07 березня 2024 року вирішувалися питання щодо зупинення та призупинення провадження у вказаній цивільній справі, а неодноразові звернення відповідача з аналогічними клопотаннями/заявами зумовлюють затягування судового процесу, що свідчить про зловживання ним своїми процесуальним правами.

За таких обставин суд вважає подання відповідачем заяви про призупинення розгляду справи до закінчення воєнного стану зловживанням ним своїми процесуальними правами, направленими на затягування розгляду справи, а тому дійшов висновку про залишення без розгляду вказаної заяви.

Керуючись, ст. 2, 9, 11 13, 43, 44, 223, 240, 259 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про призупинення розгляду справи залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Шевченко