РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2024

Справа № 331/7274/23

Провадження № 2/331/531/2024

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фісун Н.В., за участі секретаря судового засідання Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом

Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

Вимоги позовної заяви мотивує тим, що відповідачі мешкають в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.06.18 по 30.09.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 61 506 грн.14 коп.

У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення у розмірі 61 506,14 гривень та стягнути на їх користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривень.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю Жовтневого районного суду м.Запоріжжя Н.В.Фісун.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 7.11.2023 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив 22.01.2024 року на позовну заяву, в якому вказав що позивачем пропущений строк позовної давності до суду в частині нарахування та стягнення заборгованості за період до жовтня 2020 року. З 25.08.20217 року він не проживає за вказаною адресою і не є власником квартири, а проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується актом ОСББ « БЦ-4» від 14.11.2023 року. Тобто від не є споживачем житлово- комунальних послуг в розумінні положень законодавства. Прохав суд відмовити у задоволенні позову, а у разі задоволення позову прохав застосувати строк позовної давності 3 року з дати подання позову./а.с.37-40/.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали 22.01.2024 року заяви про застосування позовної давності в яких прохали у випадку задоволення позову врахувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з березня 2010 року по 2020 рік /а.с.31-36/.

05.02.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому прохають задовольнити позовні вимоги у повному обсязі./а.с.43-45/.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, прохав їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні прохала суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні прохав суд відмовити у задоволенні позову, а у разі задоволення позову прохав застосувати строк позовної давності 3 року з дати подання позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням.

Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ст. 1 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Основним видом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та відведення, отже позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення в м. Запоріжжі.

Рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року визначено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи/а.с.11-13/.

Нарахування за споживання води і послуги водовідведення по вказаній квартирі проводилось у відповідності до кількості зареєстрованих осіб, що відповідає вимогам чинного законодавства. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив , що хоч і зареєстрований за вказаною адресою, але він не проживає за вказаною адресою і не є власником квартири, а проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується актом ОСББ « БЦ-4» від 14.11.2023 року, тобто він не є споживачем житлово- комунальних послуг.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не надав суду у матеріали справи належних, допустимих доказів того, що він у будь-який період нарахування вищезазначеної заборгованості звертався до КП «Водоканал» із повідомленням про тимчасову відсутність або проживання його, як зареєстрованої особи, за іншою адресою та надавав КП «Водоканал» належні, допустимі докази останнього (договір оренди житла, рішення суду про встановлення факту проживання відповідачів за іншою адресою тощо) на виконання вимог п. 29 Правил від 21.07.2005 року № 630.

Так як за змістом останнього споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби,відбування покарання). Порядком визначено, що при несвоєчасному зверненні споживача до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пп. 11, 21 Правил надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, нарахування за користування послугами з централізованого водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або занормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб.

Згідно з розрахунком суми заборгованості, відповідачі мають заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2018 по 30.09.2023 року в розмірі 61 506,14 грн../а.с.2-4/.

Постачання фізичним особам питної води та водовідведення за загальним правилом має здійснюватися на підставі договору про надання цих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_3 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ../а.с.2/.

КП «Водоканал» надавав відповідачам, як споживачам, за адресою проживання послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись.

Отже, фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами.

Відповідно до ст.901ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 67,68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Здійснення нарахування тарифів за водопостачання та водовідведення КП «Водоканал» здійснює на підставі Рішення міськвиконкома або на підставі Постанови Національної комісії.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно зі ст.ст.525,526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У судовому засіданні відповідачі заявили клопотання про застосування позовної давності за період нарахування заборгованості до жовтня 2020 року.

Принцип правової визначеності як складової верховенства права передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою точністю примусові заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1,5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 1ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями253,255цьогоКодексу.

Частинами 1,2 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

КП «Водоканал» було обізнане, що відповідачі протягом тривалого часу не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти.

Із вказаним позовом КП «Водоканал» звернулось до суду 3.11. 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину , встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби , строки визначені ст.ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дія карантину продовжена до 31 грудня 2021 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки при зверненні до суду КП «Водоканал» не зазначало, як саме встановлення карантинних обмежень у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 перешкодило йому звернутись до суду, суд не бере до уваги доводи позивача щодо продовження строків позовної давності у зв`язку з дією карантину.

Суд звертає увагу, що позивач прохає стягнути заборгованість з 01.06.2018 року , а Постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового стр оку не зараховується.

При цьому, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом із матеріалів цієї справи встановлено, що загальний строк позовної давності для стягнення боргу з відповідачів для позивача у цій справі становить 3 (три) роки та оплата послуг позивача має здійснюватись відповідачами на користь позивача не пізніше наступного місяця після того місяця, в якому отримана послуга, позивач звернувся до суду у цій справі із вищезазначеним позовом лише у листопаді 2023року (а.с. 1).

Відповідачі у справі не надали суду доказів того, що ними були здійснено будь-які проплати будь-якої заборгованості за вищевказаний спірний період на користь позивача у добровільному порядку після подачі вищезазначеного позову у цій справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що КП «Водоканал» були надані, а відповідачами по справі спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. Однак, відповідачі оплату за послуги КП «Водоканал» вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

На підставі зазначених положень закону та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по погашенню заборгованості, матеріали цієї справи не містять доказів наявності підстав, передбачених ст. 264 ЦК України, які б свідчили про переривання строку перебігу позовної давності для стягнення вищезазначеної заборгованості відповідачів перед позивачем у цій справі взагалі, а відтак позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню із застосуванням строку позовної давності .

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,12,13,141,261,264,265,354 ЦПК України,ст..525,526,625,901 ЦК України, ст..64,67,68 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) солідарно на користь Комунального підприємства «Водоканал»(ідентифікаційний номер юридичної особи: 03327121, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61) суму боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у розмірі 40 238 грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Водоканал»(ідентифікаційний номер юридичної особи: 03327121, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61) судовий збір у розмірі 1 755,87грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2024 року.

Суддя: Н.В.Фісун