Справа № 463/5902/23 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/706/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Заяць Б.Р. представника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради;

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Львівське комунальне підприємство (ЛКП) «Господар», у якому просило суд зобов`язати згаданого відповідача звільнити самовільно зайняті нежитлові приміщення загальною площею 34,2 кв.м., що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 (в подальшому «спірні нежитлові приміщення»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Червоноармійського райвиконкому міста Львова від 10.03.1987 року № 176. В підвалі даного будинку знаходяться спірні нежитлові приміщення із індексами 4а-1, 4а-2, ІІІ загальною площею 34,2 кв.м. В процесі здійснення своїх повноважень позивачу стало відомо, що дане приміщення незаконно утримується та використовується відповідачем. В результаті обстеження нежитлових підвальних приміщень встановлено, що доступ до таких відсутній. Згідно усної інформації, наданої представником ЛКП «Господар», мешканці будинку відмовляються надати доступ в будинок для обстеження зазначеного об`єкта. Також представником ЛКП «Господар» була надана інформація, що спірні приміщення перебувають в користуванні відповідача. Відповідно до листа ЛКП «Управитель» спірні приміщення використовує відповідач, проте жодних документів на підтвердження своїх прав на спірні нежитлові приміщення не надає та ці приміщення не звільняє.

Зазначалося, що незаконне володіння відповідачем об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користуванням ним тощо (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 84-86).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «відповідачем не було спростовано позицію Управління комунальної власності в тому, що саме ним, ОСОБА_1 , чиняться перешкоди Львівській міській раді в користуванні та розпорядженні (спірними) нежитловими підвальними приміщеннями» (а.с. 92-99).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Як стверджується матеріалами справи, позивач в обґрунтування свого твердження про самочинне захоплення спірних нежитлових приміщень саме відповідачем ОСОБА_1 долучив до поданої ним до суду позовної заяви лише Акт, складений 26.04.2023 року представниками Управління комунальної власності (позивача) спільно з представниками Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та Львівського комунального підприємства (ЛКП) «Господар» (в подальшому «Акт від 26.04.2023 року»), згідно якого згаданими представниками було проведено обстеження нежитлових підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 , «в ході якого було встановлено, що доступ до даного приміщення відсутній».

Також у цьому Акті від 26.04.2023 року зазначено, що «на момент проведення обстеження доступ до вхідних дверей та брами в під`їзд будинку відсутній, в результатів чого встановити фактичне цільове використання об`єкта та користувача не вдалося. Згідно усної інформації, наданої представником ЛКП «Господар», мешканці будинку відмовляються надати доступ в будинок для обстеження зазначеного об`єкта. Також представником ЛКП «Господар» була надана інформація, що вказані приміщення перебувають в користуванні мешканця квартири АДРЕСА_2 даного будинку … ОСОБА_1 » (а.с. 29-31).

У відповідь на заявлений до нього позов відповідач ОСОБА_1 подав до суду Клопотання про закриття провадження у справі, у якому він заперечує захоплення ним спірних нежитлових приміщень та користування ними, а провадження у справі просить закрити у зв`язку з тим, що до нього вже зверталися до суду з аналогічними позовами, у задоволенні одного з яких позивачу було відмовлено, а іншу позовну заяву було залишено без розгляду (а.с. 56-58).

Виходячи з засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12 та 13 ЦПК України), у ситуації, що склалася (коли позивач стверджує про те, що саме відповідач захопив спірні нежитлові приміщення, а останній це заперечує), саме позивач мав би належними та допустимими доказами довести факт такого захоплення саме відповідачем, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що «відповідачем не було спростовано позицію (позивача) в тому, що саме ним, ОСОБА_1 , чиняться перешкоди … в користуванні та розпорядженні нежитловими підвальними приміщеннями», до уваги прийматися не можуть.

В той же час, представник позивача, ознайомившись на стадії підготовчого провадження з вищезгаданими доводами відповідача і з матеріалами справи в цілому (а.с. 68), жодних нових доказів на підтвердження позиції позивача про те, що спірні нежитлові приміщення захопив та використовує саме відповідач ОСОБА_1 , до суду не подала.

Так само, як не було таких доказів долучено і до апеляційної скарги, а також і наведено представником апелянта в ході апеляційного розгляду справи.

На думку колегії суддів, факт самовільного захоплення та тривалого використання нерухомості, яка належить до комунальної власності міста, містить ознаки кримінально караних дій, однак (як визнала представник позивача/апелянта в ході апеляційного розгляду справи) до правоохоронних органів з цього приводу позивач не звертався і розслідування такого захоплення не ініціював.

За вищенаведених обставин в їх сукупності, а саме за недоведеності позивачем факту захоплення спірних приміщень саме відповідачем ОСОБА_1 , у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позову саме до нього, оскільки доказування у відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях (в даному випадку того, що таке захоплення здійснив саме ОСОБА_1 ).

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини, що мають значення для справи, встановлені неповно та (або) неправильно; які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо).

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позову) відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.