Провадження № 2/712/524/24
09 квітня 2024 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., за участю секретаря судового засідання Дубини В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути на його користь заборгованість у сумі 16 240 доларів США, що еквівалентно 593 734,40 грн. за офіційним курсом НБУ, яка складається з тіла заборгованості 14 500 доларів США, відсотків у сумі 1 740 доларів США.
У обґрунтування позовної заяви зазначає, що 11.01.2022 позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 14 500,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент надання позики становило 398 750,00 грн.
Сторони погодили, що отримана сума повинна бути повернута до 11.01.2023.
Після закінчення строку дії позики відповідач грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не реагує, тому позивач вимушений звернутися до суду.
Станом на день звернення до суду з позовом заборгованість відповідача складає 16 240 доларів США, що з урахуванням офіційного курсу НБУ відповідає 593 734,40 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у справі на 30 листопада 2023 року, яке відкладено на 16 січня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд по суті на 20 лютого 2024 року, яке відкладено на 09 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Позивач до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без його участі не надав, відзив на позовну заяву не пред`явив.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 11.01.2022, ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 500,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент одержання позики складає 398 750 гривень.
Указаною розпискою визначено строк та умови повернення позики, а саме: «до 11.01.2023 року з відсотками з розрахунку 1% від суми позики».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження №61-4560св21.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами з дотриманням вимог статті 629 ЦК України.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору на вказаних у розписці умовах.
Судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у повному обсязі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).
На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.
А отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за основною сумою позики є обґрунтованими, доказово доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.
Згідно розрахунку заборгованості, який міститься у позовній заяві, позивач нарахував відсотки за користування грошовими коштами із розрахунку 1% від суми позики щомісячно за період з 11.01.2022 по 11.01.2023 у сумі 1 740 доларів США (12 місяців*145 доларів США=1 740 доларів США).
Однак, як вбачається з тексту розписки, відповідач зобов`язався «повернути грошові кошти у строк до 11.01.2023 року з відсотками з розрахунку 1% від суми позики».
Зміст розписки не містить умови нарахування 1% за користування грошовими коштами щомісяця.
А отже, позивачем помилково нараховані відсотки у сумі 1 740 доларів США, по 145 доларів США за кожен місяць, за період з 11.01.2022 по 11.01.2023.
Умови розписки містять положення про сплату відсотків у розмірі 1% від суми позики, що становить 145 доларів США.
Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1% від суми позики, що становить 145 доларів США.
Таким чином підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 14 500 доларів США, відсотки за користування позикою у сумі 145 доларів США, разом 14 645 доларів США, що еквівалентно 535 547,15 грн.
У решті позовних вимог слід відмовити.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5 355,47 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 14 645,00 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок п`ять) доларів США, що еквівалентно 535 547,15 грн. (п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок сім гривень п`ятнадцять копійок), з яких 14 500,00 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 530 244,70 грн. (п`ятсот тридцять тисяч двісті сорок чотири гривні сімдесят копійок) основна сума боргу, 145,00 (сто сорок п`ять) доларів США, що еквівалентно 5 302,45 грн. (п`ять тисяч триста дві гривні сорок п`ять копійок) відсотки, та судовий збір у сумі 5 355,47 грн. (п`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень сорок сім копійок).
У решті позовних вимог відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2024.

Суддя: О.С. Стеценко