12.01.2024 Єдиний унікальний номер 265/7746/19
Єдиний унікальний номер справи 265/7746/19
Номер провадження 2-в/205/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 щодо відновлення втраченого судового провадження Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя № 265/7746/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя № 265/7746/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Метою відновлення провадження є отримання в подальшому дублікату виконавчого листа по зазначеній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2023 року, після усунення недоліків, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, зобов`язано учасників справи надати всі видані зі справи до втрати провадження копії документів, а також наявні матеріали та відомості, що стосуються справи.

Від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій просить провести судове засідання без її участі, заяву підтримує.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час, дату та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, однак про причину неявки суд не повідомив.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року змінено територіальну підсудність, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя під час воєнного стану на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Судом встановлено, що станом на день проведення судового засідання, матеріали справи № 265/7746/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не передавалися, витребувати їх з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя немає можливості у зв`язку з відсутністю на теперішній час вільного доступу до суду та у зв`язку з тимчасовою окупацією міста.

У силу вимог ч.ч. 1,2 ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Позивачем надано: копію заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, копію заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05.02.2020 року.

Відповідач матеріалів та документів по справі не надав.

Судом за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень зібрано наступні рішення по справі № 265/7746/19: ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2019 року про відкриття провадження, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05.02.2020 року, вступну та резолютивну частини ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09.10.2020 року про скасування заочного рішення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09.10.2020 року про скасування заочного рішення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.10.2020 року про витребування доказів, вступну та резолютивну частини рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2020 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2020 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що на підставі зібраних матеріалів є можливим відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 265/7746/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в частині зібраних матеріалів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.11.2019 року по справі № 2-2062/11 не залежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина рішення про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі. Це зумовлено тим, що наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 488-494 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 265/7746/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у частині зібраних судом документів, а саме:

1) наданої ОСОБА_1 копії заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення;

2) процесуальних судових документів з Єдиного державного реєстру судових рішень:

- ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2019 року про відкриття провадження,

- заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 05.02.2020 року,

- вступної та резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09.10.2020 року про скасування заочного рішення,

- ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 09.10.2020 року про скасування заочного рішення,

- ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.10.2020 року про витребування доказів,

- вступної та резолютивної частин рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2020 року,

- рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.11.2020 року, згідно з текстом якого:

«

Справа №265/7746/19

Провадження №2/265/1736/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/7746/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за участі представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що сторони 9 липня 2005 року зареєстрували шлюб, який був рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2018 року розірваний. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, які мешкають із позивачкою. Оскільки відповідач має дохід, тому повинен утримувати своїх дітей, від здійснення чого він ухиляється. Натомість діти потребують належного харчування, одягу та медичного догляду, через що позивачка змушена звертатися до суду з вимогою про стягнення на свою користь з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення 18-річчя старшою дитиною.

Частково погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач, ОСОБА_2 , подав письмовий відзив, де вказував, що є приватним підприємцем з 2004 року, маючи рахунок в КБ «Приватбанк» та отримуючи на нього дохід від підприємницької діяльності. Починаючи з листопада 2019 року його щомісячній дохід складає в середньому 8000 грн. Отже, він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки на утримання дітей, оскільки це становитиме значний матеріальний тягар для нього. Посилаючись на розмір прожиткового мінімуму, вважав, що розмір аліментів у вигляді 1/3 частки від його доходів (близько 2700 грн. на місяць) є достатнім та забезпечить прав неповнолітніх дітей та відповідатиме рівному обов`язку по утриманню дітей кожним з батьків. Додавав, що витрати на оплату лікування дитини є додатковими витратами на утримання дитини. На підставі викладеного погоджувався сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання спільних неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки всіх своїх доходів щомісячно.

Позивачка, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась.

Представник позивачки, адвокат Іванова Т. В., у судовому засіданні, підтримуючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі, вказувала, що відповідач має двох дітей, яких зобов`язаний утримувати, від чого фактично ухиляється, хоча має можливість їх утримувати, бо отримує належний дохід від власної підприємницької діяльності, про що свідчить відомості з податкової за 2019 рік відносно ОСОБА_2 , а також він не має інших утриманців. Додавала, що старша донька сторін потребує лікування. Тому вважала, що стягнення аліментів на кожну дитину відповідача у розмірі по 1/4 частці відповідатиме інтересам дітей сторін, яких наразі утримує одна позивачка, та відповідає ч. 3 ст. 70 «Про виконавче провадження».

Відповідач, ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3 , підтримуючи письмовий відзив на позовну заяву, вказувала суду, що придбана у 2012 році відповідачем домівка є спільною сумісною власністю сторін, а не особистою власністю ОСОБА_2 . Натомість у позивачки є власне житло у місті Києві, яке вона здає в оренду, отримуючи від цього кошти. Також посилалась на те, що ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження своїх доходів. Зазначала, що дохід від підприємницької діяльності ОСОБА_2 у 2020 році суттєво зменшився через карантинні обмеження та економічну кризу, що супроводжує обмеження підприємницької діяльності у цей час. Таким чином, наполягаючи на рівності обох батьків по утриманню спільних дітей, просила суд стягувати аліменти з відповідача саме у розмірі 1/3 частки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 5 серпня 2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 63, вбачається, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 22 травня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 409, вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 10).

Згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2018 року по справі № 265/7367/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 9 липня 2005 року, актовий запис № 396, було розірвано 8 листопада 2018 року (а. с. 14).

Відповідно до виписки № 5176 від 3 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_5 , 2007 р. н., перебувала на стаціонарному лікуванні з 20 серпня 2019 року по 3 вересня 2019 року внаслідок прогресуючої міопії обох очей середнього ступеня, якій був призначений курс лікування тривалістю 1 рік 6 місяців (а. с. 70-71).

Необхідність сплати за відвідування дитячого садочку ОСОБА_6 , 2014 р. н., зокрема за липень 2020 року 778,80 грн., підтверджується квитанціями за дитячий садочок № 165, наданими позивачкою (а. с. 72-74).

У свою чергу суд зазначає, що за оглянутими матеріалами справи вбачається, що за актом від 21 серпня 2020 року ОСОБА_2 фактично мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а. с. 57).

На підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної 3 грудня 2004 року, вбачається, що відповідач, ОСОБА_2 , був 30 червня 2017 року звільнений з роботи за власним бажанням, після чого записів у такій трудовій книжці немає (а. с. 88-91).

За випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_2 є з 5 жовтня 2004 року ФОП, який зареєстрований в АДРЕСА_2 , що підтверджується актуальними відомостями з такого реєстру, отриманими судом з відкритого сайту Міністерства юстиції України (а. с. 94, 118).

Наявність доходів ОСОБА_2 , як ФОП, за 2020 рік підтверджується роздруківками з рахунку відповідача, наданими суду його представником (а. с. 92-93).

Також з виписки від 31 жовтня 2020 року з карткового рахунку відповідача, ОСОБА_2 , відкритого у ПАТ «КБ Приватбанк», вбачається, що останній отримував на такий картрахунок дохід від ФОП ОСОБА_7 протягом листопада 2019 року травня 2020 року в сумі 50700 грн., що складає близька 8450 грн. на місяць.

З відповіді від 9 листопада 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області ДПС України про доходи ОСОБА_2 за період з 1 січня 2019 року по 30 червня 2020 року вбачається, що відповідач отримував дохід від ФОП ОСОБА_7 за 4-й квартал 2019 року в сумі 31000 грн., за 1-й квартал 2020 року в сумі 27700 грн. та за 2-й квартал 2020 року в сумі 20000 грн., що складає дохід відповідача за перші шість місяців 2020 року близька 7950 грн. на місяць.

З відповіді від 10 листопада 2020 року Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори також вбачається, що за інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 9 листопада 2020 року ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21 липня 2010 року.

У свою чергу на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 8 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2019 року.

За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 х 50 / 100 = 1109 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 грн.).

На підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, - з 1 липня - 2318 гривень, а з 1 грудня - 2395 гривень.

За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають двоє малолітніх дітей, яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, то суд не приймає позицію відповідача щодо необхідності відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки незважаючи на розмір доходу, відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання своїх дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17.

Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Враховуючи, що середній дохід відповідача у місяць за 4 квартал 2019 року та 1 й 2 квартали 2020 року становив близька 8000 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року у розмірі 2102 грн., то таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на своїх малолітніх дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у розмірі 1/2 частки від усіх видів доходів, оскільки після відрахування вказаних витрат, дохід відповідача залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц.

Однак, суд відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що з відповідача правомірно стягувати аліменти у розмірі 1/2 частки від доходів відповідно до ч. 3 ст. 70 «Про виконавче провадження», оскільки визначений такою нормою максимальний розмір відрахувань за аліментами з доходів боржника у розмірі 50% може бути застосований при згоді на такий розмір платника аліментів або у разі наявності на його утриманні трьох чи більше дітей.

Суд зазначає, що підстав для стягнення саме у такому розмірі аліментів з відповідача, проти чого останній заперечує, в судовому засіданні не було добуто.

При цьому суд вважає слушними доводи представника відповідача, що додаткові витрати на лікування старшої доньки сторін можуть бути стягнуті на підставі ст. 185 СК, яка передбачає участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Також суд не бере до уваги наявність у ОСОБА_2 житлового будинку, оскільки він був придбаний ще у 2012 році та є фактично спільною сумісною власністю колишнього подружжя сторін.

Враховуючи наведені норми, зважаючи на доведений дохід відповідача за 2020 рік (близька 8000 грн. на місяць), суд встановив, що 1/3 частка від такого доходу (на підставі ст. 161 ЦПК) на утримання обох дітей ОСОБА_2 становитиме близька 2666,67 грн. на місяць (8000 / 3 = 2666,67), що перевищуватиме 50% прожиткового мінімуму для двох дітей відповідного віку (2395 грн. з 1 грудня 2020 року), передбачений ч. 2 ст. 182 СК.

Виходячи з викладеного вмотивування, враховуючи рівність батьків по утриманню своїх дітей та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на двох дітей, який дорівнює 1/3 частки від доходів боржника (ст. 161 ЦПК), то суд вважає можливим саме частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_10 , 2007 р. н., та сина, ОСОБА_9 , 2014 р. н., у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Суд також зазначає, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають, починаючи з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом, тобто з 7 листопада 2019 року.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави суд не стягує судовий збір, оскільки він вже був стягнутий з ОСОБА_2 відповідно до виконавчого листа, виписаного по такій справі на підставі рішення суду від 5 лютого 2020 року, що підтверджується постановою державного виконавця від 18 травня 2020 року (а. с. 36-38).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 430 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 7 листопада 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

У задоволені решти вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26 листопада 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Суддя».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, у разі якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Г. Остапенко

.