ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1472/24 Справа № 205/1490/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко Світлана Анатоліївна, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року в цивільній справі номер 205/1490/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «ФК «Є Гроші» та відповідачем було укладено договір №-017502 від 03.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі 3000,00 грн строком на 31 день зі сплатою відсотків за користування позикою 2% за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав договірних зобов`язань. Станом на 01.11.2018 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17712,00 грн. Позивач за договором факторингу від 01.11.2018 року прийняв право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 17712,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» заборгованість за кредитним договором №-017502 від 03.07.2018 року станом на 01.11.2018 року у розмірі 17712,00 грн, яка складається з наступного: 3000,00 грн заборгованість за кредитом; 6522,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 8190,00 грн заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням в частині стягнення відсотків та пені за користування позикою не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко С.А., подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» заборгованість на загальну суму 4860 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при винесенні рішення суду першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, а саме в частині стягнення відсотків та пені за користування позикою за період з 03.07.2018 року по 01.11.2018 року.

ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання, а тому не знав про таке повідомлення та відповідно його не бачив.

Не перевіривши у встановленому порядку місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , Ленінський районний суд Дніпропетровської області порушив принцип підсудності справ, встановлений ст. 27 ЦПК України та прийняв до розгляду справу, не підсудну даному суду.

За умовами укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 договору від 03 липня 2018 року. Позика надавалася строком на 31 день, зокрема в п. 5.4. був встановлений термін повернення позики і в тому числі процентів, який у оспорюваному рішенні суду не зазначається.

Право нараховувати проценти та пеню за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 31 день з дати укладення договору тобто за розрахунками відповідача - 3 серпня 2018 року, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 03.08.2018 року по 01.11.2018 року, а також обумовлену в договорі неустойки с необґрунтованою.

Відповідач вважає, що станом на 03.08.2018 року сума боргу за згаданим договором становить 3000.00 грн, з яких 3000,00 грн - тіло кредиту. 1860,00 грн - відсотки за користування кредитними коштами.

Від позивача ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.2. укладеного договору позики сума процентів за користування позикою становить 1062 грн за 31 днів.

Згідно з п. 3.2.1. проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить (730 процентів річних). Тип процентної ставки фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (шістдесят гривень 00 копійок. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою.

Відповідно до п. 6.2. проценти за користування позикою нараховуються з дати надання позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за цим договором включно.

Згідно з п. 6.4. проценти, що нараховуються у випадку прострочення повернення позики за цим договором нараховуються на суму позики та мають бути сплачені позичальником шляхом внесення готівкових коштів у касу або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця протягом трьох календарних днів з моменту прострочення.

Повідомленням від 03.07.2018 року підтверджується, що ТОВ «Фінансова Компанія «Є Гроші» було перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику у розмірі 3000,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, укладеному між АТ «АКБ «КОНКОРД»» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ».

01.11.2018 року між ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №-017502 від 03.07.2018 року.

Договір став укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позикодавця всіх особистих даних та введення отриманого відповідачем на його телефон одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення у якості акцепту договору.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з

ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 укладено договір №-017502 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 12-19).

Повідомленням від 03.07.2018 року підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику у розмірі 3000,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, укладеному між АТ «АКБ «КОНКОРД»» та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» (а.с. 24-25).

З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на 01.11.2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним договором становить 17712,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом; 6522,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 8190,00 грн заборгованість за пенею (а.с. 20-23).

01.11.2018 року між ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ»» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №-017502 від 03.07.2018 року (а.с. 9-11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повній мірі, виходячи з наступного.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення відсотків та пені за користування позикою, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та відповідачем (позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту) підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів і які були надіслані на номер телефону відповідача відповідно до положень укладених договорів. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.

У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір №-017502 від 03.07.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Повідомленням від 03.07.2018 року підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику у розмірі 3000,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, укладеному між АТ «АКБ «КОНКОРД»» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ».

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 01.11.2018 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 17712,00 грн, зокрема,

6522,00 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

8190,00 грн заборгованість за пенею.

01.11.2018 року між ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ»» та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № -017502 від 03.07.2018 року.

Перевіряючи обґрунтованість розрахунку заборгованості в частині стягнення відсотків та

пені за користування позикою за період з 03.07.2018 року по 01.11.2018 року апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.2. укладеного договору №-017502 від 03.07.2018 року позики сума процентів за користування позикою становить 1062,00 грн за 31 днів.

Згідно з положеннями пунктів 5.2., 5.3., 5.4. вказаного договору строк, на який надається позика за цим договором, становить 31 днів. Дата надання позики 03.07.2018 року. Дата повернення позики не пізніше 23:00 02.08.2018 року включно.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3.00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором, не може перевищувати розмір встановлений законом України.

З наведеного вище вбачається, що сума відсотків за користування позикою має обчислюватись з розрахунку у 31 день та становить 1062,00 грн у відповідності до положень договору №-017502 від 03.07.2018 року.

Отже позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» в частині розміру суми відсотків за користування позикою є обґрунтованими та підлягають стягненню саме в розмірі передбаченому договором 1062,00 грн.

Перевіряючи розрахунок в частині стягнення пені, апеляційний суд виходить з наступного.

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що пеня нараховувалась з 03.09.2018 року по 01.11.2018 року, та її сума становить 8190,00 грн. Проте 01.11.2018 року між ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ»» та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №-017502 від 03.07.2018 року. Таким чином, період обчисленні пені за договором №-017502 від 03.07.2018 року розпочався 03.08.2018 року та закінчився 31.10.2018 року, що складає 89 днів, отже розмір суми пені складає 8010,00 грн (3000,00 грн х 3% х 89 днів).

Відповідно до ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з наведеного вище, оскільки розмір пені (8010,00 грн) значно перевищує розмір основного зобов`язання (3000,00 грн), апеляційний суд, з урахуванням принципів розумності та пропорційності, вважає за можливе зменшити розмір суми пені, що підлягає стягненню до 3000,00

грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб за наявними у справі матеріалами (а.с. 53).

Відповідно до відповіді на запит про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , останній місце реєстрації останнього не значиться (а.с 52).

Про відкриття провадження ОСОБА_1 повідомлений шляхом оголошення на офіційному порталі «Судова влада» відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 56).

Таким чином, доводи про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення сум відсотків та пені за користування позикою.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в частині стягнення відсотків та пені за користування позикою не повному обсязі встановив обставини справи, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «ФК «Преміум Актив» за подання позовної заяви сплатило судовий збір в розмір 1921 грн (а.с. 1), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 765,93 грн.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 1153,00 грн (а.с. 138), тому з позивача ТОВ «ФК «Преміум Актив» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 793,48 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко Світлана Анатоліївна, задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» заборгованість за кредитним договором №-017502 від 03.07.2018 року по процентам за користування кредитом в розмірі 1062,00 грн, за пенею в розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» судовий збір у розмірі 765,93 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 793,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: