Справа № 484/1491/24
Провадження № 2/484/748/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрмоленко А.В. звернулася до суду з наданим позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10611 від 05.10.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною.

Позов мотивовано тим, що 05.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») вчинено виконавчий напис № 10611 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за кредитним договором № від 13.03.2020 в сумі 13 831 грн 50 к. На підставі зазначеного виконавчого напису 21.12.2021 було відкрито виконавче провадження № 67970428, стягувачем у якому є відповідач. 31.01.2022 в межах виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивачка вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення виконавчих написів. Крім того зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його не переконавшись у безспірності грошової вимоги. Крім того вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. За таких обставин позивачка вважає, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, а тому її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису порушує її права, у зв`язку з чим просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10611 від 05.10.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Ухвалою суду від 20.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Також, зазначеною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонову О.М. надати суду копії документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 10611 від 05.10.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитної заборгованості в сумі 13 831 грн 50 к.

На виконання зазначеної ухвали суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. у встановлений судом строк зазначені документи не надано.

Згідно інформації з Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., № посвідчення 7322, припинила діяльність 12.09.2022 згідно наказу Міністерства юстиції України.

Станом на день розгляду справи інші учасники справи повідомлені про розгляд справи завчасно і належним чином.

Відповідачу ТОВ «Вердикт Капітал» було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи до суду не подані. Документи відповідачу надсилалася за юридичною адресою його місцезнаходження.

Пояснень від третіх осіб до суду не надходило.

Сторонами до початку розгляду справи не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 05.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 10611 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № від 13.03.2020 на загальну суму 13 831 грн 50 к.

Зазначена сума заборгованості розрахована за період з 14.07.2021 по 17.08.2021 та складається з: 3% річних 11 931 грн 50 к., інфляційних збитків 1 400 грн.

21.12.2021 на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. було відкрито виконавче провадження № 67970428 з примусового виконання спірного виконавчого напису.

Крім того, 21.12.2021 в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанови про стягнення з боржниці ОСОБА_2 основної винагороди в сумі 1 383 грн 15 к. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а 31.01.2022 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сумм або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року було доповнено п. 2: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», за яким для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Такий перелік був чинний на час вчинення спірного виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові у справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із зазначеним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Докази на підтвердження того, що боржниця була належним чином обізнана про порушення нею грошового зобов`язання за кредитним договором та можливі наслідки у разі не усунення вказаних порушень відсутні. При цьому, право боржниці на захист її інтересів забезпечується шляхом направлення їй повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною її місця проживання, однак таких доказів суду не надано.

ОСОБА_3 повідомлень від кредитора не отримувала, жодних листів та претензій щодо несплати боргу їй не надходило. Докази належного направлення та отримання письмової вимоги щодо сплати заборгованості за вказаним договором відсутні.

Крім того, розрахунок боргу, зазначений у виконавчому написі, є лише відображенням арифметичних розрахунків стягувача та не є доказом безспірності розміру грошових зобов`язань позивача.

Вказане свідчить про те, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису було здійснено за відсутності документів, які свідчать про безспірність заборгованості боржника.

Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував і не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості.

Відповідачем не наведено аргументів і не подано доказів на спростування доводів позивача.

За таких обставин суд визнає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачці ОСОБА_1 правничу допомогу надавала адвокат Єрмоленко А.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2024 та ордеру серії № 1113963 від 15.03.2024.

Згідно Акту № 1 наданих послуг/виконаних робіт від 18.03.2024 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 15.03.2024 позивачка ОСОБА_1 фактично отримала від адвоката Єрмоленко А.В. юридичні послуги на загальну суму 14 500 грн.

Відповідно до платіжної інструкції BASS № 2 від 10.03.2024 ОСОБА_1 оплатила адвокату Єрмоленко А.В. юридичні послуги за надання правової допомоги в сумі 10 000 грн.

Згідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Вивчивши надані позивачкою документи на підтвердження понесених нею витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що її клопотання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до розрахунку № 1 наданих послуг і витрат від 18.03.2024 адвокатом Єрмоленко А.В. надані наступні послуги позивачці ОСОБА_1 із зазначенням їх вартості: консультація щодо порядку визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом 2 000 грн; запити до установ на отримання доказів 1 000 грн; опрацювання наданих клієнтом матеріалів 2 000 грн; вивчення судової практики, аналіз норм права 1 000 грн; формування правової позиції, готування позову, подання позову до суду 5 000 грн; представництво в суді (подання/отримання) документів 1 500 грн; представництво в суд (участь у судових засіданнях) 1 500 грн; складання розрахунку та акту наданих послуг 500 грн, а всього на загальну суму 14 500 грн.

Однак, суд не погоджується із зазначеним розрахунком наданих послуг, оскільки вважає їх завищеними та не обґрунтованими в повній мірі.

Так, послуга адвоката з вивчення судової практики, аналіз норм права, вартість якої складає 1 000 грн, входить до складу послуги консультації щодо порядку визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом, вартість якої складає 2 000 грн, а тому не може бути врахована та оплачена окремо.

Крім того, враховуючи те, що справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи, послуги адвоката з представництва в суді (подання/отримання документів), вартість якої 1 500 грн, та з представництва в суді (участь у судових засіданнях), вартість якої 1 500 грн, не можуть бути враховані як такі, що фактично надавалися позивачці, а тому не можуть бути взяті до уваги судом під час вирішення питання про компенсацію їх позивачці.

Крім того, адвокат у розрахунку зазначає, що позивачці було надано послугу щодо здійснення запитів до установ на отримання доказів, вартість якої становить 1 000 грн, проте жодного документу (запиту) про виконання таких послуг матеріали справи не містять. Тобто така послуга адвокатом не надавалася, а тому не підлягає врахуванню в суму компенсації судових витрат.

Також суд вважає, що вартість послуги щодо складання розрахунку та акту наданих послуг в сумі 500 грн, є завищеною.

За таких обставин з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18 (провадження № 614126св19).

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 10611, вчинений 05.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 13 831 грн 50 к.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 к.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса: вул. Кудрявський узвіз, 5Б, м. Київ, 04053.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса: бульвар Лесі Українки, 9/134, м. Київ, Київська область, 01133.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, адреса: вул. Спаська, 13/6, м. Миколаїв, 54030.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 квітня 2024 року.

СУДДЯ: