Справа № 530/379/24
Номер провадження 2-с/530/3/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., при секретарі Тараненко Т.І., розглянувши заяву

ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі за заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2024 року суддею Зіньківського районного суду Полтавської області було видано судовий наказ про стягнення з із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованості в сумі 2091,89 грн. на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" та 302,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

25.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області із заявою про скасування судового наказу № 530/379/24 від 28.02.2024 року.

В обґрунтування наданої заяви заявник посилається на те, що Суддею Ситник Оксаною Володимирівною Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2024 справа № 530/379/24 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року в розмірі 2091 грн. 89 коп. та судового збру в сумі 302 грн. 80 коп..

З рішенням судді Ситник Оксани Володимирівни Зіньківського районного суду суду Полтавської області від 28.02.2024 року ОСОБА_1 не згоден та вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, з наступних обставин:

Подаючи до суду заяву про видачу судового наказу AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» не взято до уваги та не дотримано - заборонене нарахування неустойки (штрафу, пені), "забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо)".

- Положення "Постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", в умовах воєнного стану, введеного "Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", Кабінетом Міністрів України було постановлено: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі.

Також, AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» не враховано положення цілої низки законодавства, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено укладання споживачем договору на підставі заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу і що цей Закон визначає обов`язки споживачів житлово-комунальних послуг укладати договори про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно п. 5) ч.1 ст. 1 Закону "Про ЖКП" житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; п. 1) ч. 2 ст. 6 Закону Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; п. 1) ч. 2 ст. 7 Закону Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно ст. 117 Конституції України та Указ Президента України від 3.10.1992 р. №493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", за яким нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року (справа №826/15733/15) прийнято рішення, що всі нормативно-правові акти НКРЕКП (утвореного Указом Президента України) підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України, експертизі НПА на відповідність положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини та опублікуванню в бюлетені «Офіційний вісник України»: - "У відповідності до п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку".

Постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем Із змінами, внесеними згідно з Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Операторам газорозподільних систем:

розмістити на своєму веб-сайті та в офіційних виданнях, що публікуються на території їх ліцензованої діяльності, Кодекс газорозподільних систем та Типовий договір розподілу природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, протягом місячного строку з дня набрання чинності цією постановою;

отримати персональні ЕІС-коди (Energy Identification Code) як суб`єктам ринку природного газу протягом десяти днів з дня набрання чинності цією постановою шляхом звернення до оператора газотранспортної системи;

присвоїти в місячний отрок з дня отримання персонального ЕІС- ЕІС - код газорозподільних систем, персональних ЕІС-кодів та передати їх оператору газотранспортної системи;

направити супровідні листи разом із заявою-приєднанням до договору розподілу природного газу всім споживачам (у тому числі побутовим), підключеним до газорозподільних систем, протягом двомісячного строку з дня набрання чинності цією постановою відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача персональний ЕІС - код 56ХМ 26С09000564С - є наміром, а не самим підписаним публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови договору приєднання розподілу природного газу, підпису під самим договором користувача природним газом не має тому він і недодається ОСОБА_2 ..

З урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього Договору. Отже, щодо урахування вимог статей 633,634,641 та 642 ЦКУ, відповідно яких споживач має висловити волевиявлення (ст.203 ЦКУ, п.4 ст.17 9 ГКУ, ст.21 ЗУ "Про захист прав споживачів", ст.5 (5) і п.29 додатка І до Директиви 2005/29/ЄС, ст.16 глави III Директиви 2011/23/ЄС), звернутися до сторони, яка пропонує публічний договір (ст. 633 ЦКУ), прийняти або не прийняти умови договору (п. 2 ст. 634 ЦКУ), звернутися до надавача пропозиції укласти договір (ст. 641 ЦКУ), прийняти адресну пропозицію укласти договір зі строком для відповіді, яка повинна бути повного і безумовною (ст. 642 ЦКУ), адже відповідно ст. 627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та врахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів, а саме п.4 ч.І ст.4, п.4 ст.19, п.2 ч.І ст.21, п.З ч.І ст.21, п.5 ч.І ст.21 Закону "Про захист прав "споживачів", то AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» порушило чинне законодавство, вводячи ОСОБА_1 в оману.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2023 року: визначена Позиція Верховного Суду, а саме, що "за своєю сутністю договір є публічним договором, щодо вирішення того, які норми підлягають застосуванню (ЦКУ чи Кодекси НКРЕКП) то потрібно застосовувати ст. 4 ЦКУ з урахуванням того, що Кодекси НКРЕКП затверджені постановами НКРЕКП, до повноважень якої не віднесено видання нормативно правових актів, що регулюють цивільні відносини. Оскільки Кодекс не є актом цивільного законодавства, тому він не може регулювати цивільні відносини, зокрема і щодо порядку укладення договорів.". Також, що "суди не врахували, що Кодекс ... не є актом цивільного законодавства, тому він не може регулювати цивільні відносини, зокрема і щодо моменту укладення договорів. Тому до спірних відносин в частині визначення моменту укладення договору ... застосуванню підлягають статті 633, 638-642 ЦКУ"". Отже, нормативно-правові акти НКРЕКП є актами регулювання господарської діяльності/ а не актами цивільного законодавства та сама НКРЕКП не наділена видавати нормативно-правові акти цивільного законодавства або встановлювати цивільні відносини в своїх постановах, які також не передбачені Законами України "Про ринок електричної енергії" та "Про НКРЕКП".

Відповідно ч.І. ст. 2 ЗУ "Про НКРЕКП" "Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг", тобто специфічні галузеві (у сферах енергетики) технічні відносини, а отже ніяк не цивільні (договірні) відносини. У переліку функцій та повноважень НКРЕКП у ст. 17 ЗУ «Про НКРЕКП» повноважень регулювання цивільних відносин не визначено, адже відповідно ст. 4 ЦКУ "Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України. Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2- р/2017).

AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» не взято до уваги, що чинним законодавством України встановлено розміри плати за житлово-комунальні послуги: Постановою ВРУ "Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України" 18 березня 1999 року N 512-XIV, якою встановлено "розмір плати за житло і комунальні послуги не більше 15 відсотків фактично отриманого сукупного доходу сім`ї". Постановою КМУ "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних" від 27 липня 1998 р. N 1156, якою встановлено "розмір обов`язкового відсотка платежу за житлово-комунальні послуги під час воєнного стану 15% як частка середньомісячного сукупного доходу". Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" від 20 лютого 2003 року N 554-IV, яким встановлено, що "на період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума платежів, що вносяться громадянами на оплату поточних платежів та платежів з погашення реструктуризованої заборгованості, не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються при нарахуванні субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, які отримують будь-які види соціальної допомоги". ОСОБА_1 справно сплачувались комунальні послуги до початку війни 24 лютого 2022 року.

ОСОБА_1 тільки рік по тому встановив таку обставину, що має бути укладений договір за надані послуги з розподілу газу, між ним і AT «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»» , який не укладався ОСОБА_1 , та який сплачував за доставку газу за рахунками, думаючи, що традиційно дана послуга надається державою чи комунальним підприємством, адже це житлово-комунальна послуга. Керуючись вищенаведеними обставинами та нормами Міжнародного права, Конституцією України, Рішеннями Конституційного суду України, Постановами Верховного Суду, ст. 43, 170 Цивільного Кодексу України, Директивами ЄП ЄС просить скасувати судивий наказ № 530/379/24.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Судовий наказ було видано 28.02.2024 року, судовий наказ боржником отримано 20.03.24 року. Заяву про скасування судового наказу було подано до суду 25.03.2024 року, у зв`язку з чим, суддя вважає, що боржником не пропущено п`ятнадцятиденний термін з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів для подачі заяви про його скасування.

Заява відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України, тому її необхідно прийняти до розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Окрім того судом також враховується, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відтак, проаналізувавши обставини справи та вимоги закону, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки заборгованість, згідно наданих сторонами доказів - відсутня.

Оскільки заявник заперечує проти вимог стягувача та вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, у відповідності до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню.

При цьому, представник заявника (стягувача), який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

За приписами частини другої статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 170, 171 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - задовольнити.

Судовий наказ від 28.02.2024 року по справі № 530/379/24, виданий Зіньківським районним судом Полтавської області про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованості в сумі 2091,89 грн. на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" та 302,80 грн. витрат по сплаті судового збору - скасувати.

Роз`яснити АТ "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" його право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко