Справа 165/3505/22
Провадження 2/165/52/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування майном

встановив:

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування майном.

Вимоги мотивує тим, що вона та її сестра ОСОБА_3 є власниками у рівних частках житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заповіту, складеного батьком ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 20.07.1995 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори. Дане домогосподарство складається з житлового будинку загальною площею 77,5 м.кв. (45,4 м.кв. житлової площі, 32,1 м.кв. допоміжної площі), який містить коридор 1-1 площею 5,2 м.кв., коридор 1-2 площею 5,0 м.кв., кімнату 1-3 площею 10,2 м.кв., кімнату 1-4 площею 9,4 м.кв., веранду 1-5 площею 3,8 м.кв., кімнату 1-6 площею 14,1 м.кв., кімнату 1-7 площею 11,7 м.кв., санвузол 1-8 площею 3,1 м.кв., коридор 1-9 площею 2,9 м.кв., кухню 1-10 площею 12,1 м.кв.; а також прибудов а, а1, а2, хліва Б-1, гаража В-1, гаража Г-1, вбиральні Д, льоху Ж, огорожі №1. Зазначає, що її право власності підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -107. Стверджує, що вона позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідач відмовляється добровільно пускати її до спірного будинку та в добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірного будинку та підсобними приміщеннями. Також відповідач не бажає провести реальний розподіл будинку та своїми діями створює їй перешкоди у користуванні житлом. У зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду із позовом, просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вказаний житловий будинок; визначити порядок користування приміщеннями у житловому будинку: виділити в користування співвласника ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,1 кв.м.1-6; житлову кімнату площею 11,7 кв.м. 1-7 та господарські споруди: хлів Б-1, гараж В-1, Ж-льох; виділити в користування співвласника ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,2 кв.м.1-3; житлову кімнату площею 9,4 кв.м. 1-4 та господарську споруду гараж Б-1; залишити у спільному загальному користуванні співвласників: 1-1 коридор 5,2 кв.м., 1-2 коридор 5,0 кв.м.; 1-5 веранду 3,8 кв.м.; 1-8 санвузол 3,1 кв.м.; 1-9 коридор 2,9 кв.м.; 1-10 кухню 12,1 кв.м.; вбиральню-Д., а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, просять його задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві (а.с.39-42), вважають, що можливо врегулювати спір добровільно шляхом сплати позивачу за належну їй частку.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 липня 1995 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори, житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7). Даний факт підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315005927 від 14.11.2022 (а.с.12).

Згідно з копією технічного паспорта (а.с.9-11) житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 77,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: коридору 1-1 площею 5,2 м.кв., коридору 1-2 площею 5,0 м.кв., кімнати 1-3 площею 10,2 м.кв., кімнати 1-4 площею 9,4 м.кв., веранди 1-5 площею 3,8 м.кв., кімнати 1-6 площею 14,1 м.кв., кімнати 1-7 площею 11,7 м.кв., санвузла 1-8 площею 3,1 м.кв., коридору 1-9 площею 2,9 м.кв., кухні 1-10 площею 12,1 м.кв.; а також прибудов а, а1, а2, хліва Б-1, гаража В-1, гаража Г-1, вбиральні Д, льоху Ж, огорожі №1.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частинами четвертою, п`ятою вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У силу ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У пункті 14 Постанови від 22 травня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум Верховного Суду роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності, підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Положеннями частин 1, 2, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що частки кожного із співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності законом або рішенням суду не визначені, у добровільному порядку домовленість між сторонами не досягнута.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/103-23/3043-БТ від 31.08.2023 (а.с.78-88) запропонований позивачем варіант порядку користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає умові «рівних часток», враховуючи, що спірне майно знаходиться у спільній сумісній власності сторін. Для досягнення рівності часток для порядку користування домоволодінням необхідно виконати втручання в конструкції, а саме у перегородки між житловими кімнатами і привести їх до рівних житлових площ, а саме: для позивача ОСОБА_1 повинна становити 22,70 м.кв. (приміщення 1-6 та 1-7), а для відповідача ОСОБА_3 відповідно також 22,70 м.кв. (приміщення 1-3 та 1-4).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням того, що досягнути рівність часток для порядку користування домоволодінням можливо виключно виконавши втручання в конструкції спірного домоволодіння, суд вважає за необхідне визначити наступний порядок користування приміщеннями у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 : виділити у користування співвласнику ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,1 кв.м.1-6; житлову кімнату площею 11,7 кв.м. 1-7 та господарські споруди: хлів Б-1, гараж В-1, Ж-льох; виділити у користування співвласнику ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,2 кв.м.1-3; житлову кімнату площею 9,4 кв.м. 1-4 та господарську споруду гараж Б-1; залишити у спільному загальному користуванні співвласників: 1-1 коридор 5,2 кв.м., 1-2 коридор 5,0 кв.м.; 1-5 веранду 3,8 кв.м.; 1-8 санвузол 3,1 кв.м. ; 1-9 коридор 2,9 кв.м.; 1-10 кухню 12,1 кв.м.; вбиральню-Д.

Встановлюючи порядок користування спірним житлом та виділяючи у користування співласнику ОСОБА_1 житлову площу більшу від ідеальної частки, а співвласнику ОСОБА_3 житлову площу меншу від ідеальної частки, а решту допоміжних приміщень будинку залишаючи у спільному користуванні урахував інтереси усіх осіб, які проживають у будинку, а також буде збережено цільове призначення будинку.

При цьому відповідач ОСОБА_3 , яка заперечувала проти встановлення запропонованого позивачем ОСОБА_1 порядку користування будинком не запропонувала іншого варіанта користування спірним житлом. Наявність підстав для встановлення іншого порядку користування будинком, ніж запропонований позивачем ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 не довела.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що згідно із запропонованим позивачем ОСОБА_1 порядком користування спірним будинком у користування їй площа будинку значно перевищує належну їй частку у спільному майні, є необґрунтованими, оскільки цей спір не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, а встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток, що підтверджується і висновком експерта, у яком зазначено, що виділення сторонам для користування приміщення будинку згідно з ідеальними частками неможливе, і потребує втручання у конструкції (перегородки) між житловими кімнатами шляхом їх перенесення.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що визначення такого порядку користування є єдиним можливим способом вирішення спору.

Щодо позовних вимог про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні слід зазначити наступне.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права на користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують не врегульовані спірні правовідносини щодо користування будинком. Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач порушує її житлові права і не допускає її до спірного домоволодіння, тобто чинить перешкоди їй як співвласнику нерухомого майна у його користуванні та володінні, що знайшло своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву.

За таких обставин позов в частині вселення та усунення перешкод у користуванні власністю підлягає задоволенню шляхом вселення позивача ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні зазначеним житловим приміщенням.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача 992,40 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.5), та 6796,08 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи, що підтверджується документально (а.с.70).

Керуючись ст. 141, ст.142, ст.258, ст.259, ст.263, ст.264 ЦПК України, на підставі ст. 16, ст.356, ст.358, ст.383Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування приміщеннями у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 :

- виділити в користування співвласника ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,1 кв.м.1-6; житлову кімнату площею 11,7 кв.м. 1-7 та господарські споруди: хлів Б-1, гараж В-1, Ж-льох;

- виділити в користування співвласника ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,2 кв.м.1-3; житлову кімнату площею 9,4 кв.м. 1-4 та господарську споруду гараж Б-1;

-залишити у спільному загальному користуванні співвласників: 1-1 коридор 5,2 кв.м., 1-2 коридор 5,0 кв.м.; 1-5 веранду 3,8 кв.м.; 1-8 санвузол 3,1 кв.м. ; 1-9 коридор 2,9 кв.м.; 1-10 кухню 12,1 кв.м.; вбиральню-Д.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 6796 (шість тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 08 коп. за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстроване постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий суддя підпис А.В.Василюк