Справа №295/4457/24
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

17.04.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В.,

вирішуючи питання про можливість видати судовий наказ за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу з ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся з заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1591,55 грн, яка утворилась за період з 01.04.2023 р. по 31.08.2023 року.

Нормами частини 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу містяться у ст. 163 ЦПК України.

Нормами п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що в заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження - одне з видів проваджень цивільного судочинства, в якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти. Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощена, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма - на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; не може бути пред`явлено зустрічний позов; урізана модель стадійності цивільного процесу - немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; сторони не повідомляються про видачу судового наказу; судовий наказ видається за відсутності сторін та видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Водночас, дослідивши надані докази в обґрунтування заявлених вимог, суд вважає, що нарахування заборгованості проведено з порушенням вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Кодексу газорозподільчих систем, норм Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року .

Так, згідно приписів Закону України "Про житлово-комунальні послуги" нарахування за надані житлово-комунальні послуги, до яких належить і послуга з розподілу природного газу, та їх оплата здійснюються щомісячно (п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону).

Згідно розділу VІ Типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4).

Всупереч викладеному, зі змісту документів, долучених до заяви про видачу судового наказу, документально не підтверджується правомірність нарахування заборгованості за розподіл природного газу, яку просить стягнути на свою користь заявник.

Заявником до заяви про видачу судового наказу не долучені докази, які підтверджують щомісячний тариф плати для боржника, який був встановлений протягом спірного періоду, величину річної замовної потужності об`єкта, встановлений регулятором тариф тощо.

Зі змісту відомостей про фінансове становище споживача ОСОБА_1 , який отримує послуги за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що заборгованість боржнику нарахована наступним чином: червень 2023 року - коректування в розмірі 1014,93 грн; липень 2023 року 338,31 грн; серпень 2023 року 338,31 грн, за мінусом оплати в розмірі 100,00 грн, що разом становить 1591,550 грн.

При цьому з заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить стягнути заборгованість за період з 01.04.2023 р. по 31.08.2023 року, що не відповідає наданому розрахунку, щомісячні нарахування за період з 01.04.2023 р. по 31.05.2023 року відсутні.

Натомість за червень 2023 року споживачу ОСОБА_1 нараховане коректування в розмірі 1014,93 грн, при цьому заявник жодним чином в заяві про видачу судового наказу не аргументує, у зв`язку з чим відбулось нарахування зазначеної суми, яким чином проведений розрахунок такої заборгованості.

З огляду на викладене, вважаю, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам, передбаченим п.4 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, оскільки заявником не надані безспірні письмові докази на підтвердження обставин, викладених в заяві про видачу судового наказу, щодо правомірності нарахування заборгованості та про її безспірний характер.

Отже, суд дійшов висновку, що на підставі документів, долучених до заяви про видачу судового наказу, не підтверджується безспірність та правильність заявленої до стягнення грошової вимоги, що виключає можливість задоволити вимогу стягувача в наказному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що заява подана з порушеннями вимог п.4 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, суд вбачає підстави для відмови у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У видачі судового наказу відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Стрілецька