ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 388/1851/23

провадження № 22-ц/4809/294/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Долинської міської ради, Олевської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Долинської міської ради, Олевської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року (суддя Д.М. Баранський).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей.

Ухвалою Долинського районного суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей; надано право відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов; судом зазначено, що копію ухвали слід направити учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із зворотною розпискою за вказаними в цій ухвалі адресами, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

06 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та подання зустрічного позову.

В підставу пропуску строку вказав, що 27.10.2023 звернувся до Долинської міської ради, як органу опіки та піклування з приводу того, що ОСОБА_1 всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми з проханням посприяти визначити дні та години спілкування з дітьми, за наслідком чого йому стало відомо, що позивачка подала до суду позов про розлучення та визначення місця проживання дітей.

30.10.2023 відповідач уклав угоду про надання правничої допомоги з адвокатом Мельник О.М, яка 31.10.2023 ознайомилась з матеріалами цивільної справи. Відповідач стверджує, що на його адресу не надходила судова кореспонденція, а тому він не міг дізнатись про існування в суді порушеного спору. Просив суд врахувати, що лише 31.10.2023 ознайомився з матеріалами позову, а тому строк на подання відзиву та зустрічного позову порушений ним з поважних та незалежних від нього причин (а.с.41-42).

06 листопада 2023 року разом з заявою про поновлення процесуального строку ОСОБА_2 подано відзив на позов та зустрічну позовну заяву (а.с.43-74).

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року залишено без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку для подання відзиву та зустрічного позову; залишено без розгляду відзив відповідача ОСОБА_2 , а також його зустрічну позовну заяву.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що відповідач звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, а цей строк,у свою чергу, є встановленим судом та може бути виключно продовженим до його закінчення, відповідно клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та зустрічного позову не підлягає задоволенню. Крім того, суд прийшов до висновку, що оскільки конверт з ухвалою про відкриття провадження та матеріалами позовної заяви повернувся до суду не врученим ОСОБА_2 , з поштовою відміткою «адресат відсутній», вважається, що відповідач належним чином отримав вищевказану судову кореспонденцію.

Посилаючись на норми ст. 128 та ст. 272 ЦПК України, суд визнав безпідставними твердження відповідача про неотримання ним ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви, та визнав доводи ОСОБА_2 щодо наявності підстав для поновлення строку для подачі відзиву та зустрічного позову такими, що не заслуговують на увагу.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та подання зустрічного позову.

Відповідач вказує, що отримав ухвалу суду про відкриття провадження від 05.10.2023 та примірник позовної заяви лише під час ознайомлення з матеріалами справи в суді 31.10.2023. Твердження суду, що йому належним чином було вручено судову кореспонденцію вважає хибними, оскільки конверт повернувся до суду з відміткою «Адресат відсутній».

Скаржник наголошує про те, що жодних листів на його адресу в період з 05.10.2023 по 31.10.2023 не надходило.

Крім того, відповідач не був байдужим щодо подачі відзиву на позов та зустрічного позову, вчиняв активні дії всіма доступними йому засобами, що свідчить про його зацікавленість в участі у даній справі. ОСОБА_2 вважає, що застосовуючи надмірний формалізм у відмові в поновленні строків, суд погіршив його становище в порівнянні з позивачкою.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.

04 березня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 квітня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.107-109).

Ухвалами суду від 01 квітня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Мельник Ольги Миколаївни та представника позивача адвоката Лалаян Вікторії Миколаївни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції

11 квітня 2024 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягала на її задоволенні. Представник позивача заперечила щодо вимог апеляційної скарги, зазначила, що оскаржувана судова ухвала відповідає вимогам ЦПК та скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спір в даній справі порушений за наслідком звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Долинської міської ради, Олевської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Процесуальне питання, яке переглядається апеляційним судом і щодо якого подана скарга виходить з оцінки судом першої інстанції порушення відповідачем вимог щодо строку подачі відзиву і зустрічної вимоги одночасно, без дотримання ст.193 ЦПК.

Колегією суддів з`ясовано наступне.

Ухвалою Долинського районного суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей; надано право відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов; судом зазначено, що копію ухвали направити учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із зворотною розпискою за вказаними в цій ухвалі адресами, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

06 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та подання зустрічного позову. В підставу пропуску строку вказав, що 27.10.2023 звернувся до Долинської міської ради, як органу опіки та піклування з приводу того, що ОСОБА_1 всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми з проханням посприяти визначити дні та години спілкування з дітьми, у зв`язку з чим йому стало відомо, що позивачка подала до суду позов про розлучення та визначення місця проживання дітей.

30.10.2023 відповідач уклав угоду про надання правничої допомоги з адвокатом Мельник О.М., яка 31.10.2023 ознайомилась з матеріалами даної цивільної справи. Відповідач стверджує, що на його адресу не надходила судова кореспонденція, а тому він жодним чином не міг знати про існування в суді порушеного спору. Просив суд врахувати, що лише 31.10.2023 ознайомився з матеріалами позову, а тому строк на подачи відзиву та зустрічного позову порушений ним з поважних та незалежних від нього причин (а.с.41-42).

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку для подання відзиву та зустрічного позову та залишив без розгляду відзив відповідача ОСОБА_2 , а також його зустрічну позовну заяву.

Суд прийшов до висновку, що оскільки конверт з ухвалою про відкриття провадження та матеріалами позовної заяви повернувся до суду не врученим ОСОБА_2 , з поштовою відміткою «адресат відсутній», вважається, що відповідач належним чином отримав вищевказану судову кореспонденцію. Посилаючись на норми ст. 128 та ст. 272 ЦПК України, суд визнав безпідставними твердження відповідача про неотримання ним ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви, та визнав доводи ОСОБА_2 щодо наявності підстав для поновлення строку для подачі відзиву та зустрічного позову такими, що не заслуговують на увагу.

Колегія апеляційного суду не погоджується з висновками Долинського районного суду з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами (частина третя статті 2 ЦПК України).

Відповідно до першого речення частини першої статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Питання відповідності зустрічного позову вимогам закону, судом не вирішувалося, з`ясовувалися дотримання процесуальних строків подачі зустрічного позову одночасно з відзивом.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суд першої інстанції за наслідком відмови в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку, залишив без розгляду відзив відповідача ОСОБА_2 та його зустрічну позовну заяву, вказавши, що строк може бути поновлений в разі поданого клопотання про поновлення в межах строку для подачі відзиву. Наведена судова практика справа № 922/2012/21 постанова від 21 вересня 2022 року, справа господарського судочинства, в якій описане процесуальне питання, аналогічне в справі, що переглядається та визначено наступним чином: оскільки строк на подання відзиву на касаційну скаргу встановлюється не законом, а судом і може бути тільки продовженим, а не поновленим, то клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву касаційної скарги не може бути задоволено. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про залишення поданого позивачем відзиву без розгляду (подібний висновок міститься і у п. 12 постанови Верховного Суду від 01.08.2022 у справі № 910/16784/20).

Залишаючи без розгляду відзив на позов та зустрічний позов ОСОБА_2 суд встановив, що відповідачем подано процесуальні документи з пропуском встановленого судом строку, посилаючись на конверт з відміткою «Адресат відсутній», питання продовження процесуального строку не ставилося, а всупереч вимогам процесу заявлено про поновлення строку.

Щодо пропущеного строку, на якому акцентувала увагу сторона позивача, заперечуючи підстави оскарження.

Як вбачається з копії конверта, в якому на адресу скаржника суд направляв матеріали позову та ухвали, відправлення не вручено отримувачу за зазначеною судом адресою, в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, про що свідчить довідка працівника поштового зв`язку. На конверті міститься відмітка «Судова повістка» (а.с.33-34). Подібна відмітка не може дати суду обґрунтованих процесуальних підстав для підтвердження факту належного вручення ухвали суду та примірника позовної заяви стороні у судовій справі, з огляду на наступне.

На поштових відправленнях, які містять судові виклики і повідомлення про дату, час та місце судового засідання чи вчинення процесуальної дії обов`язково проставляється відповідна відмітка з позначкою або зі штампом суду "Судова повістка."

Факт неодержання процесуальних документів адресатом засвідчується поштовим повідомленням встановленого зразка, яке разом з неотриманими документами та конвертом передається судді, у якого справа перебуває на розгляді ( Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 далі Правила).

Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (пункт 81 Правил).

У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.

Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 99-1 Правил).

У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод (пункт 116). У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 Правил, із зазначенням причини невручення.

З Правил надання послуг поштового зв`язку вбачається встановлення скорочених строків зберігання повідомлення з відміткою "Судова повістка" в установі поштового зв`язку та відповідно можливості отримання такого повідомлення адресатом в більш тривалому часі, якщо б такої відмітки не було зроблено.

У постанові Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №759/10651/13-ц зазначено, що, надсилаючи ухвалу суду з відміткою "Судова повістка", місцевий господарський суд не врахував того, що фактично позивачу надсилається судове рішення, а не судова повістка, у зв`язку з чим таке поштове відправлення мало зберігатися з моменту інформування адресата протягом одного місяця, а не трьох днів.

Місцевий суд не врахував зазначеного, та дійшов помилкового висновку, вказуючи про те, що відповідач належним чином отримав судову ухвалу про відкриття провадження та примірник позову, оскільки направив на адресу скаржника конверт з відміткою «Судова повістка», в той час, як вкладенням у конверті були: ухвала суду про відкриття провадження в справі від 05 жовтня 2023 року та примірник позову разом з доданими до нього матеріалами. Не врахувавши вимог, щодо належного відправлення судової кореспонденції, зокрема, часу зберігання поштового відправлення, суд порушив права відповідача на отримання ним матеріалів позовної заяви, та об`єктивно сторона позбавилася можливості вчасно подати відзив та зустрічний позов.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи наявна копія заяви представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи від 30 жовтня 2023 року. Разом з цим, інших доказів того, що сторона була обізнана про порушене судове провадження, матеріали справи не містять, оскільки конверт, який не вручений апелянту з відміткою «Адресат відсутній» не є належним доказом вручення стороні відповідача ухвали про відкриття провадження та матеріалів позову враховуючи вищевикладене.

Тому, фактично отримавши ухвалу суду про відкриття провадження від 05 жовтня 2023 року та примірник позову разом з доданими до нього матеріалами 31 жовтня 2023 року (дата ознайомлення представника з матеріалами справи), відповідач у визначений судом строк, подав відзив на позов у даній справі та свій зустрічний позов, яким просив визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком.

В постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 686/22243/16-ц (провадження № 61-20223св18) вказано, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача. Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; та 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

В постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Суд першої інстанції, вирішуючи процесуальне питання щодо заявленого клопотання, мав би звернути увагу, з огляду доцільності, про розгляд обох позовів в межах одного провадження, за умови відповідності зустрічного позову вимогам ЦПК, така дія судом не здійснювалася, бо попередньо виникло питання строків подачі відзиву і зустрічних вимог, однак мав би врахувати, що спільний розгляд позовів сприятиме оперативному вирішенню спору, не сприятиме виникненню інших судових справ, в деякому аспекті формально підійшовши до вирішення питання щодо поновлення відповідачу строку для подачі відзиву та зустрічного позову, безпідставно залишив без розгляду клопотання скаржника. Принципово звернув увагу на вимогу відповідача щодо порушеного строку для подачі документів.

При цьому, судове провадження, з пояснень сторін в суді апеляційної інстанції, на стадії підготовчого засідання, що ніяким чином за стадією розгляду, не порушує судовий процес.

Враховуючи мотиви та висновки суду першої інстанції, мету та мотиви заявленого клопотання про продовження строку на подання зустрічної позовної заяви та відзиву на позовну заяву, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасно та неправильного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду поданих ОСОБА_2 відзиву на позов та зустрічного позову.

Що стосується поновлення чи продовження процесуальних строків (зокрема, строку на подання відзиву тощо), такі клопотання іноді розглядаються з надмірним формалізмом, а відтак не завжди задовольняються». Абсолютно важливо правильне застосування статті 127 ЦПК України «Поновлення та продовження процесуальних строків», які адвокати або представники часто не враховують при підготовці заяв / клопотань та зверненні до суду. Як приклад, при поданні відзиву просять поновити строк. При цьому ст. 192 ЦПК України передбачає, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим за 15 днів із дати вручення ухвали про відкриття провадження. У справах, які розглядаються у відкритих судових засіданнях, суд уточнювальними запитаннями може виправити помилку й підвести сторону до заявлення клопотання відповідного змісту, що сприятиме об`єктивному розгляду справи, доцільності, визначенню позиції сторони, як в даній справі заперечення на позов також полягає в зустрічних вимогах.

Фундаментальною засадою, яка має бути застосовною при розгляді судових справ, є засада розумності, і саме їй передусім має підпорядковуватися бачення щодо розгляду того чи іншого правового аспекту. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову КЦС ВС від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Об`єднаної палати КЦС ВС від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Тож колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати надмірного формалізму. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

За вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана судова ухвала не витримує критики та відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України, яка регулює, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє, ухвалу суду першої інстанції скасовує, справу направляє до суду першої інстанції для продовження розгляду, для вирішення питання про прийняття відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, розгляду питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і направлення справи для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей та відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний