Справа №295/7437/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Лайчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області - Петренко Світлани Юріївни на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТУ ДСА в Житомирській області звернулася до суду зі скаргою, у якій просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невідкриття виконавчого провадження згідно з виконавчим листом Богунського районного суду м. Житомира, виданим 28.11.2023 у справі №295/7437/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь держави судового збору у розмірі 3849, 92 грн; зобов`язати такого державного виконавця відкрити провадження та направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог зазначила, що 14.02.2024 на адресу ТУ ДСА в Житомирській області надійшов виконавчий лист №295/7437/23 про стягнення з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь держави судового збору в розмірі 3849, 92 грн.

15.02.2024 заявником, як представником ДСА України, пред`явлено такий виконавчий лист до ГУ ДКСУ у Житомирській області для виконання.

26.02.2024 на адресу ТУ ДСА в Житомирській області надійшов лист Управління ДКСУ у Житомирській області від 20.02.2024 року про повернення виконавчого документа у зв`язку з тим, що рахунки на ім`я ГУ ПФУ України в Житомирській області в органах Казначейства Житомирської області не відкрито.

26.02.2024 ТУ ДСА в Житомирській області, як представник ДСА України, звернуло до виконання згадуваний виконавчий лист до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте 20.03.2024 отримало повідомлення головного державного виконавця Корнєєва М.М. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у якому зазначено, що такий виконавчий документ підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2024 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 62).

15.04.2024 від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. надійшов відзив на скаргу, в якому останній просив відмовити повністю за безпідставністю в задоволенні скарги. В обґрунтування відзиву зазначив, що ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями ст. З Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" з урахуванням положень ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження".

Встановивши, що боржником за виконавчим листом №295/7437/23 від 28.11.2023 є ГУ ПФУ в Житомирській області, яке, згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою є державним органом, на який поширюються вимоги ст. З Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", головний державний виконавець повернув без прийняття до виконання виконавчий документ, який підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У призначене на 15.04.2024 року судове засідання сторони не з`явились.

Представник заявника подав 09.04.2024 до суду клопотання, в якому просила розгляд скарги проводити без її участі, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєв М.М. у відзиві також просив розгляд скарги проводити без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.10.2023 задоволено позовну заяву про стягнення коштів ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Стягнуто з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно перерахунку за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 в справі №240/12255/20 в розмірі 384992, 80 гривень, а також судовий збір у розмірі 3849, 92 грн (а.с. 29-31).

На примусове виконання такого рішення судом 28.11.2023 видано виконавчий лист про стягнення з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь держави судового збору в розмірі 3849, 92 грн (зворот а.с. 57-а.с. 58).

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація.

15.02.2024 ТУ ДСА України в Житомирській області, як представником ДСА України, пред`явлено виконавчий лист №295/7437/23 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області для виконання.

26.02.2024 на адресу ТУ ДСА в Житомирській області надійшов лист Управління ДКСУ у Житомирській області від 20.02.2024 про повернення виконавчого документа у зв`язку з тим, що рахунки на ім`я ГУ ПФУ України в Житомирській області в органах Казначейства Житомирської області не відкрито (а.с. 55).

26.02.2024 ТУ ДСА в Житомирській області, як представник ДСА України, звернуло до виконання згадуваний виконавчий лист до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (зворот а.с. 55 - а.с. 56).

20.03.2024 заявником отримало повідомлення головного державного виконавця Корнєєва М.М. від 29.02.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у якому зазначено, що такий виконавчий документ підлягає виконанню органами державної виконавчої служби (зворот а.с. 56 - а.с. 57).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

У розумінні зазначеного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

У разі неможливості органом Казначейства виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника таке списання коштів здійснюється за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, що здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей (пункт 47 Порядку).

Згідно зі ст. 76 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку, а відповідно не на рахунках, відкритих в органах Казначейства, що, в свою чергу, виключає можливість безспірного списання коштів з рахунків боржника, відкритих у банківських установах.

Згідно з пунктом 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У частині першій статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Разом з тим, у частині другій вказаної статті зазначено, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судом не встановлено, що станом на день розгляду скарги ГУ ПФУ в Житомирській області має відкриті рахунки в органах Державної казначейської служби України, зокрема, щодо здійснення виплат судових витрат присуджених за рішеннями судів.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, тобто даним законом не передбачено виконання даного судового рішення за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Беручи до уваги те, що судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України Житомирській області не перебуває на казначейському обслуговуванні за видатками в органах Державної казначейської служби України Житомирської області, а норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на спірні правовідносини не поширюються, так як стягувачем за виконавчим листом є державний орган, суд вважає, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєв М.М. при винесенні повідомлення від 29.02.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання допустив бездіяльність в частині невідкриття виконавчого провадження.

Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.02.2020 року у справі № 524/5007/17.

Враховуючи, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, головним державним виконавцем Корнєєвим М.М. допущено бездіяльність, а тому скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 258-260, 352-354, 447, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області - Петренко Світлани Юріївни на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва Миколи Миколайовича щодо невідкриття виконавчого провадження згідно з виконавчим листом Богунського районного суду м. Житомира, виданого 28.11.2023 у справі №295/7437/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь держави судового збору у розмірі 3849, 92 грн.

Зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва Миколу Миколайовича відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира, виданого 28.11.2023 у справі №295/7437/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь держави судового збору у розмірі 3849, 92 грн та направити відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Житомирській області (10014, м. Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 15 квітня 2024 року.

Суддя Л.М. Чішман