ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/996/21 Номер провадження 22-ц/814/1660/24Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 - адвоката Мальченка Дениса Володимировича на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Зіньківської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрацій права власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

12.09.2022 року ОСОБА_2 подала заяву про зміну предмета позову та заміну співвідповідача належним співвідповідачем, у зв`язку з чим остаточно просила:

витребувати з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада,

визнати недійсним договір оренди землі серія та номер: б/н, виданий 07.07.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ АТП «153392», щодо оренди земельної ділянки (об`єкт оренди) з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, розташованої за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада,

зобов`язати ПАТ АТП «15339» повернути земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада,

стягнути судовий збір.

Вказувала, що є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина складається з об`єктів нерухомого майна, в тому числі і земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада.

Нею в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України було прийнято спадщину та отримано відповідне свідоцтво про право на спадщину у вигляді житлового домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, в оформленні її спадкового права на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа.

Крім того, в 2020 році вона отримала повідомлення з нотаріальної контори про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки спадкоємцем на підставі складеного її матір`ю заповіту є ОСОБА_3 , якій рішенням Зіньківського районного суду встановлено додатковий строк для прийняття спадщини.

В подальшому постановою Полтавського апеляційного суду від 17.09.2020 зазначене судове рішення було скасовано.

Під час судового розгляду їй стало відомо, що рішенням Зіньківського районного суду від 14.04.2016 за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку.

Вказане рішення також було скасовано після його перегляду Полтавським апеляційним судом постановою від 11.01.2021 та відмовлено в задоволенні позову, а відтак вона залишилась єдиним спадкоємцем першої черги на все належне спадкодавцю майно.

Разом з тим, вона не має змоги оформити своє право на спадкову земельну ділянку і їй в цьому було відмовлено державним нотаріусом, який 29.04.2021 виніс постанову, де зазначив, що згідно відповіді ГУ Держгеокадастру в Полтавській області право власності на земельну ділянку станом на 15.02.2021 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано апеляційною інстанцією

За вказаних обставин, вважає належним захистом своїх прав вимогу про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 , яка за цей час встигла укласти договір оренди землі з ПАТ «АТП -15339», не будучи власником земельної ділянки, що є підставою для визнання такого договору недійсним з моменту його укладання.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року позов задоволено частково.

Змінені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ АТП "15339" задоволено частково.

Витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019,площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада.

Визнано недійсним договір оренди землі серія та номер: б/н, виданий 07.07.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ АТП "15339", щодо оренди земельної ділянки (об`єкт оренди) з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада.

Зобов`язано ПАТ АТП "15339" повернути ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, Тарасівська сільська рада.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ПАТ АТП "15339" на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 2 724 грн.

Ухвалюючи рішення, суд встановив неправомірність набуття права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та законність вимоги позивача як спадкоємця першої черги про її витребування.

Зважаючи, що право оренди є похідним від права власності, суд дійшов висновку, що відповідач не може бути орендодавцем земельної ділянки, яка їй не належить, в зв`язку з чим визнав договір оренди землі недійсним та зобов`язав орендаря повернути ділянку позивачеві.

Зазначене судове рішення учасниками справи не оскаржувалось.

23.01.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої як особи, яка не брала участь в розгляді справи, адвокатом Мальченком Д.В. було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставиться питання про скасування судового рішення в частині витребування з володіння ОСОБА_3 земельної ділянки та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги.

Зазначає, що ОСОБА_1 є новим власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:045:0019, яку вона придбала згідно договору купівлі-продажу від 27.09.2023 у продавця ОСОБА_3 та зареєструвала своє право власності в ЄДРРПНМ в цей же день.

Вважає, що суд при ухваленні рішення про витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 був зобов`язаний перевірити чи є остання власницею спірного майна, що свідчить про неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи та є підставою для скасування рішення в цій частині, яке порушує її право як нового власника щодо вільного володіння та розпорядження належної їй земельної ділянки.

Рішення суду в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ «АТП-15339» та зобов`язання ПАТ «АТП-15339» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду у цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є матір`ю позивача ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшли будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :00:045:0019, площею 2,7089 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Полтавська область Зіньківський район Тарасівська сільська рада.

Згідно довідки виконавчого комітету Широкинської сільської ради Новоазовського району Донецької області на день смерті, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 -дочка, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - онуки, ОСОБА_7 - праонука.

Зважаючи на постійне проживання разом із матір`ю на момент її смерті, позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину.

На підставі заяви ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_4 , 25.01.2017 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 24/2017.

16.11.2018 року ОСОБА_2 отримала тільки свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок та не отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу.

В подальшому, листом від 08.05.2020 року за вих № 672/01-16 Волноваська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкоємцем щодо земельної ділянки згідно заповіту є ОСОБА_3 , якій рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.11.2015 року було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим нотаріус не має правових підстав для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 року визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2.71 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області і належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 060375.

Постановами Полтавського апеляційного суду від 17.09.2020 та 11.01.2021 скасовані рішення місцевого суду та відмовлено в задоволенні позову про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнанні за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, відповідно.

Незважаючи на наявність судових рішень, постановою державного нотаріуса Волноваської державної нотаріальної контори від 29.04.2021 відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги суд дійшов висновку про наявність в позивача законних правових підстав для витребування з володіння відповідача спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 , як спадкоємець, що прийняла спадщину, має право володіння та користування спадковим майном та була позбавлена такого права з огляду на неправомірність набуття права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи як на підставу скасування рішення суду в частині витребування земельної ділянки, вказувала, що вона є новим власником спірної земельної ділянки площею 2,7089 га, а позивач не мала права на пред`явлення віндикаційного позову, оскільки нею не надано доказів, які підтверджують право власності на нерухоме майно.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, рішення по справі було ухвалено 05 червня 2023 року та не оскаржувалось жодним з учасників справи, що свідчить про те, що останні з ним погодились.

Оскільки апеляційні скарги на судове рішення подані не були, воно в порядку ч.1 ст. 273 ЦПК України набрало законної сили і було обов`язковим для виконання, в тому числі і відповідачем ОСОБА_3 , якій суд направив копію судового рішення рекомендованим листом, що був їй вручений, про що до матеріалів справи приєднано розписку.

Не дивлячись на це, остання 27.09.2023 р. уклала з ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_8 , договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки площею 2,7089 га., кадастровий номер :00:045:0019.

При цьому, в договорі нотаріусом зазначено, що вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 14.04.2016 р., тобто рішення, яке ще в 2021 році було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку.

Більше того, вказаний договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений вже після набрання законної сили рішення Зінківського районного суду по даній справі, яким витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:045:0019, площею 2,7089 га.

Таким чином, незважаючи на наявність судових рішень про відмову в визнанні права власності та витребування земельної ділянки, ОСОБА_3 укладає 27 вересня 2023 року з ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_8 , договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,7089 га.

Тобто, достеменно знаючи про відсутність в неї права на земельну ділянку та необхідність її повернення законному власнику, ОСОБА_3 діючи, як «недобросовісний володілець» уклала вищевказаний договір купівлі-продажу, не попередивши при цьому покупця.

Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року при розгляді справи № 311/2145/19.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 діяла всупереч принципу добросовісності при укладанні вищевказаного договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у позивача ОСОБА_2 права на пред`явленням віндикаційного позову, колегія судів зазначає наступне.

Так, згідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Таким чином, саме позивач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги має захищати свої спадкові права, в тому числі і шляхом пред`явлення віндикаційних позовних вимог до осіб, у володіння яких перебуває спадкове майно.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не заслуговують не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат, оскільки місцевий суд помилково здійснив їх солідарне стягнення з відповідачів на корись позивача, що не передбачено положеннями ЦПК України.

Частина 1 статті 141 ЦПК визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин, на користь позивача з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках, а не в солідарному порядку.

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення в цій частині шляхом стягнення судового збору з ОСОБА_3 та ПАТ «АТП 15339» на користь ОСОБА_9 в рівних частках, а саме по 1362 грн. з кожного.

Керуючись ст. 367, ч.1 п. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 - адвоката Мальченка Дениса Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити, виключивши вказівку на солідарне стягнення з відповідачів судового збору, стягнувши з ОСОБА_3 та ПАТ «АТП 15339» на користь ОСОБА_2 судові витрати в рівних частках - по 1362 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено18 квітня 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна