н/п 2/490/1419/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Ребрина Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з ОСОБА_2 різницю від вартості матеріального збитку в розмірі 50414,72 грн. та страхового відшкодування у сумі 22181,88 грн., що становить 28232,84 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, моральну шкоду в розмірі 25000 грн., витрати за експетні послуги в розмірі 4000 грн. та судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

В обгрунтування позову позивач вказує, що 29.07.2022 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Toyota prius» д.н.з. НОМЕР_1 близько 11 год. 30 хв., рухався по перехрестю вул. Соборної та проспекту Центрального в м. Миколаєві, не був уважний та здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 . Позивач вказує, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП позивачу було завдано майнову шкоду в розмірі 50414 грн. 72 коп. ( у відповідності до звіту про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ № 047 від 29.08.2022). Позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22181,88 грн., а тому останній просить стягнути з відповідача різницю між вартістю матеріального збитку та страхового відшкодування в розмірі 28232,84 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач обгрунтовує її тим, що з серпня 2022 року останній втратив засоби до існування, оскільки останній працює інструктором з водіння, а тому змушений був докладати зусиль для організації свого життя, що потягнуло нервове напруження, душевні страждання, погіршення стосунків з близькими людьми.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позивач, отримавши страхове відшкодування від страховика відповідача у розмірі 22181 грн. 88 коп., автомобіль залишив собі, тим самим не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним. Представник відповідача зазначив, що у випадку погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, позивач мав передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодувати шкоду в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку зроблено не було. Представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди, не зазначено суду про долю залишків автомобілів, що призвело до неможливості встановлення розміру відшкодування. Крім того представник відповідача зазначив, що цивільна відповідальність відповідача відповідно до полісу за заподіяну майнову шкоду становить 160 000 грн, а позивачем ж зокрема не надано доказів, що розмір завданої йому шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та, що страховиком було відмовлено у відшкодуванні даної шкоди.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2022 року згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн. З вказаної постанови вбачається, що 29.07.2022 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по перехрестю вул. Соборної та проспекту Центральному в м. Миколаєві, не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3б, 13.1. Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Судом досліджено звіт № 047/08-22 від 22 серпня 2022 року згідно якого встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження під час ДТП, яке мало місце 29.07.2022 року складає 50414 грн. 72 коп.

Судом досліджено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом досліджено розрахунок страхового відшкодування № 160788 від 28.09.2022 року згідно якого розмір страхового відшкодування складає 22181,88 грн.

Судом досліджено виписку АТ «КБ «Приватбанк» з рахунку ОСОБА_1 згідно якої вбачається, що 02.11.2022 року на рахунок ОСОБА_1 від АТ "Просто-Страхування" було зараховано страхове відшкодування в розмірі 24181 грн. 88 коп.

Судом досліджено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № ЕР 209969920, страхувальник ОСОБА_2 , транспортний засіб Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_4 Ліміт відповідальності 160 000 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана ,зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,а згідно ст.30 - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі №205/1314/16-ц про застосування ст.30 ЗУ№ 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наданого позивачем Звіту вбачається, що ринкова вартість автомобілю 50414,72 грн менша вартості відновлювального ремонту 65585,27 грн, а тому відновлювальний ремонт проводити економічно недоцільно.

Позивач, отримавши страхове відшкодування від страховика відповідача у розмірі 24181,88 грн., автомобіль забрав собі, тим самим не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним .

У випадку, його погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось.

Даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля після ДТП вказаний висновок експерта не містит.

У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами, не надано суду доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, що позбавляє суд можливості визначити різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП для відшкодування заподіяної йому шкоди.

Задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та з урахуванням того, що транспортний засіб позивачем відчужено , не можна визнати обґрунтованим.

Таким чином, суд виходить із недоведеності позовних вимог щодо розміру належного відшкодування шкоди ,а тому позовні вимоги щодо визначення розміру відшкодування такої шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди( ринкової вартості автомобіля) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає 28232,84 грн.,є необґрунтованими та задволенню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частинами 3, 4 цієї статті Кодексу визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставинах у відповідності до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, як вказав позивач, внаслідок ДТП він був змушений шукати новий автомобіль для роботи та придбав новий автомобіль 28.09.2022 року. За такого, визначаючи, розмір моральної шкоди, суд виходить, що позивач був без транспортного засобу 2 місяці, внаслідок чого вимушений був здійснити заходи щодо організації свого життя в тому числі і щодо матеріального забезпечення себе і членів сім`ї (засоби для існування). Для визначення розміру компенсації моральної шкоди суд бере до уваги розмір мінімальної заробітної плати в цей період. Так, в період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року мінімальна заробітна плата в Україні становила 6500 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік). За такого, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 13000 грн. компенсації моральної шкоди.

Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 261,81 грн.

Керуючись ст.ст. 5,10-13,19,76,81, 259,264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13000 (Тринадцять тисяч)грн. 00 коп. як компенсацію моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 261,81грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційноїінстанції.

Суддя