ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2024 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (далі - ПрАТ «СК «Вусо») про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 17 вересня 2022 року у м.Дніпрі на проспекту Дмитра Яворницького,32 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказував, що постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року у справі №201/7336/22 винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Цивільна відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована приватним акціонерним товариством «СК «Вусо» за договором №208022222.

Посилаючись на те, що згідно висновку експерта автотоварознавця №9247 від 29 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 122 846,45 грн., а ПрАТ «СК «Вусо» виплатило лише 65 656,54 грн., просив суд ухвалити рішення, яким стягнути недоплачене страхове відшкодування у розмірі 57 189,91 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача судовий збір.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року стягнуто з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 9 559,20 грн., а разом 14 559,20 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ«СК «Вусо», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до стягнення з них підлягає шкода, оцінена у встановленому законом порядку та виключно обґрунтовані витрати. Вони виконали свій обов`язок та виплатили позивачу страхове відшкодування на підставі звіту №560.22Е SOS-91. Позивач здійснив відновлювальний ремонт, втім не надав належних доказів цьому та приховав цей факт від суду. Суд призначив експертизу, яка відсутня у переліку судових експертиз. Суд стягнув суму з ПДВ. Процесуальні витрати у додатковому рішенні стягнув незаконно.

20 березня 2024 року відповідач подав заяву про розподіл судових витрат.

08 квітня 2024 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення, просив залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про те, що наданий відповідачем звіт містить у собі недоліки та не може бути прийнятий до уваги. Просить стягнути з відповідача 6 000 грн. на правову допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції. Вказує про те, що відповідні докази понесення вказаних витрат будуть надані у строкі, визначені законодавством.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 57 189,91 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2022 року у м.Дніпрі на проспекту Дмитра Яворницького,32 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого пошкоджено автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року у справі №201/7336/22 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини, встановлені постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року, є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Вусо» за договором №208022222.

Установлено також, що згідно висновку №9247 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 29 вересня 2022 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 122 846,45 грн.

Разом з цим, суд критично оцінив звіт №560.22Е SOS-91 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 від 19 жовтня 2022 року, наданий відповідачем, оскільки вказаний звіт, який складено аварійним комісаром ОСОБА_4 (свідоцтво аварійного комісара № 911 від 19 травня 2006 року, свідоцтво оцінювача МФ №6827-ПК від 23 лютого 2018 року), в той час як огляд транспортного засобу ним особисто не проводився. У порушення вимог Методики, у ремонтній калькуляції №208022222 від 19 жовтня 2022 року, що є додатком до звіту автотоварознавчого дослідження, у розділі «запасні частини» оцінювач вводив вручну дані щодо вартості складових частин, позначених символом (*), а не брав такі дані з належних джерел, у зв`язку з чим було занижена вартість відновлювального ремонту, а отже, і вартість матеріального збитку.

Також у звіті автотоварознавчого дослідження не враховано вартість усіх робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту, які зазначені у ремонтній калькуляції, що є додатком №2 до висновку експерта автотоварознавця ОСОБА_3 , запропоновано проведення відновлювального ремонту деталей, які можуть бути лише замінені на нові.

Позивач звертався до страхової компаній з метою отримати страхове відшкодування та ПрАТ «СК «Вусо» сплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 65 656,54 грн.

Судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, за результатами проведення якої складено висновок експерта №1725-23 від 15 грудня 2023 року, відповідно до якого за вихідними даними "Висновку експерта" від 29 вересня 2022 року, складеного ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Саddy реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 123 489,08 грн.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 224 265,68 грн.

За вихідними даними "Звіту 560.22 Е 8 SOS" від 19 вересням 2022 року, складеного ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 91 448,03 грн. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 163 286,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями ОСОБА_2 , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями ОСОБА_2 і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, як страховика, різниці матеріальної шкоди у розмірі 57 189,91 грн. в межах лімітів страхування та заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон №1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV).

Згідно з пунктом 22. 1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не погодився з розміром страхового відшкодування.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

З матеріалів справи вбачається, що винуватцем ДТП є ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність якого на час здійснення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК«Вусо» за договором №208022222. Розмір страхового відшкодування за майнову шкоду за вказаним договором становить 130 000 грн. Франшиза 0 (т.1 а.с.16 а).

Згідно висновку №9247 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, наданого позивачем, складеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 29 вересня 2022 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 122 846,45 грн. (т.1 а.с.21-52).

Відповідач, при виплаті позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 65 656,54 грн. на підставі страхового акту №2256057-1 від 04 лютого 2022 року, керувався звітом № 560.22Е SOS_-91 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 від 19 жовтня 2022 року (т.1 а.с.58,100-118).

Оцінювач ОСОБА_4 при складанні звіту не попереджався про кримінальну відповідальність.

Також як вірно було вказано судом першої інстанції, вказаний звіт містить у собі ряд недоліків, наявність яких жодним чином не спростовується доводами приведеними в апеляційній скарзі.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N42/5/2092 (далі - Методика).

Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Пунктом н) 4.4. Методики - у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, в тому числі, така інформація: відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.

Пунктом 5.5. Методики - під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен, втому числі, ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Акт огляду автомобіля до звіту відповідачем не долучено, з чого вбачається, що огляд автомобіля здійснено не було (т.1 а.с.100-112 звіт, 113-118 ремонтна калькуляція, а.с.119-121,123,24 роздруківки, а.с.122-124 бюлетень автотоварознавця, а.с.125 копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а.с.126 фототаблиця ) .

Звіт автотоварознавчого дослідження, складений без особистого огляду транспортного засобу експертом (оцінювачем), не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у пунктах 44-45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № № 752/16797/14-ц.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2023 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. На вирішення якої поставлені наступні питання. Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_4 , ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 вересня 2022 року о 14 годині 24 хвилини, за адресою: м.Дніпро проспект Дмитра Яворницького,32 за участю транспортних засобів Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_6 , яким керував ОСОБА_2 тa Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_5 , яким керувала ОСОБА_5 . Яка вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_4 , пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 вересня 2022 року о 14 годині 24 хвилини за адресою: м.Дніпро проспект Дмитра Яворницького,32 за участю транспортних засобів Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_6 , яким керував ОСОБА_2 , та Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_5 , яким керувала ОСОБА_5 (т.1 а.с.180-181).

Згідно висновку експерта №1725-23 від 15 грудня 2023 року, відповідно до якого за вихідними даними "Висновку експерта" від 29 вересня 2022 року, складеного ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Саddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 123 489,08 грн.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_4 , пошкодженого унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 вересня 2022 року, за цінами, що діяли на дату ДТП, складала 224 265,68 грн. (т.1 а.с.185-217).

Положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині прийняття до уваги висновку який було складено на підставі ухвали суду, судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність та стягнення з відповідача з врахуванням заявлених позовних вимог страхового відшкодування у розмірі 57 189,91 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що висновок експерта №1725-23 від 15 грудня 2023 року є неналежним доказом, відхиляються.

Посилання апеляційної скарги про визнання вказаного висновку неналежним та недостовірним доказом не можуть бути прийняті до уваги оскільки жодних підстав, окрім фактичної незгоди із вказаним висновком, відповідачем не вказано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач провів ремонт автомобіля та витребування у нього вказаних доказів не можуть бити прийняті до уваги оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Стосовно незгоди відповідача з додатковим рішенням від 13 лютого 2024 року

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року стягнуто з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 9 559, 20 грн, а разом 14 559, 20 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем надано відповідні докази понесення витрат на правову допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 14 000 грн.

Враховуючи вищевикладене у сукупності та дискреційні повноваження, надані суду положеннями частини 8 статті 141 ЦПК, суд, надавши оцінку дотриманню критеріїв формування розміру гонорару адвоката, дійшов правомірного висновку, що у цій справі наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. та витрати у розмірі 9 559,20 грн. понесені позивачем у зв`язку зі сплатою вартості проведеної у даній справі експертизи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення мають бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров