Провадження № 2-др/357/43/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Кононюка П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2023 представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, звернувся до суду з позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 29.11.2023, в якому просив визнати недійсним договору дарування нежитлового приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №404 та укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:66727451 від 10.03.2023 щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, судові витрати покласти на відповідачів.

04.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.02.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

27.03.2024 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовлено у повному обсязі.

01.04.2024 представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 08.04.2024, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн. Заяву обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги, ОСОБА_1 надає наступні документи: договір № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, додаток № 1 від 08.11.2023 до Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, акт наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, звіт про обсяг наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023.У позовній заяві ОСОБА_1 попереджав суд, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу складає 100000,00 грн. Остаточний розмір витрат буде визначений з урахуванням вчинених процесуальних дій. Доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу у даній справі покладається саме на відповідачів, а суд не має право самостійно без клопотання відповідачів зменшити такий розмір, а тому судові витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, ОСОБА_1 доходить до висновку про те, що витрати на правничу допомогу, згідно Договору є доведеними, та підлягають стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України, надав попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві (а.с. 1-15), та зазначив, що докази понесення судових витрат на правову допомогу будуть надані до суду у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України та 01.04.2024 представник позивача, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надав до суду докази щодо розміру понесених стороною позивача судових витрат.

Крім того, заява про ухвалення судового рішення у справі подана 01.04.2024, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, на підтвердження стягнення судових витрат надав: копію договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, копію додатку № 1 від 08.11.2023 до Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, копію акту наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023 та копію звіту про обсяг наданих послуг від 01.04.2024 згідно Договору № 315 про надання правової допомоги від 03.11.2023, що підтверджується матеріалами справи (Т. 2 а.с. 103-110).

Водночас, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Встановлено, що рішенням суду від 27.03.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника позивача, про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат позивача за рахунок відповідачів, не підлягає до задоволення.

Керуючисьст.133, 137, 141, 246, 270, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника позивача, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 19.04.2024.

Суддя О. В. Бондаренко