Номер провадження: 22-ц/813/2659/24
Справа № 492/630/21
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Гусєвої Н.Д. 12 вересня 2023 року у м. Арциз Одеської області, -

встановила:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 30220 від 10 грудня 2019 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованості в розмірі 83047,66 грн., стягнути з відповідача суму, отриману із заробітної плати позивача у розмірі 4717,36 грн., стягнути з приватного виконавця утриману суму основної винагороди у розмірі 5789,24 грн., суму витрат виконавчого провадження у розмірі 400,00 грн.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. був вчинений виконавчий напис № 30220 про стягнення з позивача на користь відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» зазначеної заборгованості, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було відкрито виконавче провадження. Позивач вважав, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки заборгованість за договором не є безспірною, відсутня письмова вимога про усунення порушень від банку (стягувача), виконавчий напис вчинений на окремому документі, а не на оригіналі нотаріально посвідченого договору поза межами строку після виникнення права вимоги, ОСОБА_1 не повідомлено про відступлення права вимоги від кредитора до відповідача, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано виконавчий напис № 30220 від 10 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 1R3B від 24 лютого 2012 року, укладеним з ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», заборгованості у розмірі 83047,66 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь ОСОБА_1 суму, утриману із заробітної плати позивача, у розмірі 4717,36 грн.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. на користь ОСОБА_1 суму основної винагороди, утриману із заробітної плати позивача, у розмірі 5789,24 грн., та суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1362 грн.

В апеляційній скарзі представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення коштів з приватного виконавця, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, апелянтом не оскаржується, то вказане судове рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку виключно в частині позовних вимог, заявлених до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про стягнення суми основної винагороди, утриманої із заробітної плати позивача, у розмірі 5789,24 грн., та суми витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Сторони про розгляд справи на 26 березня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С.

18 березня 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його адвоката.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про стягнення суми основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, стягнуті за виконавчим написом, підлягають поверненню, оскільки відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважав за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна, та стягнути на користь позивача з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. суму основної винагороди у розмірі 5789,24 грн. та суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 24 лютого 2012 року було укладено кредитний договір № 1R3B, згідно якого ПАТ «ВТБ Банк» надало позивачу кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмір 32 % річних, з кінцевим терміном повернення 24 лютого 2015 року.

10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, який був зареєстрований в реєстрі за № 30220, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 1R3B від 24 лютого 2012 року, на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» суми заборгованості у розмірі 82747,66 грн., а також суми за вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 300,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 83047,66 грн. (а.с. 19).

У наступному представник ТОВ «ФК «АЛАНД» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. для примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 30220, виданого 10 грудня 2019 року (а.с. 18), у зв`язку із чим приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 60988052 від 16 січня 2020 року (а.с. 14).

У відкритому виконавчому провадженні приватним виконавцем були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 13), про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 15), про стягнення з боржника витрат основної винагороди (а.с. 16).

Як вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. № 12501 від 24 травня 2021 року, з боржника ОСОБА_1 було стягнуто 10906,60 грн. (а.с. 24).

Крім того, на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. із заробітної плати ОСОБА_1 було утримано суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 5789,24 грн., та суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 5, ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предметом спору - це об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18, на яку посилався заявник у касаційній скарзі).

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Колегія суддів враховує, що права, передбачені ЦПК України щодо третьої особи і відповідача, є різними за своїми значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має перебувати з однією із сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі.

Отже, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Тобто такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

З огляду на викладене не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

На відміну від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, за теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Співучасть - це обумовлена матеріальним правом множинність осіб на тій чи іншій стороні в цивільному процесі внаслідок наявності загального права або загального обов`язку. Важливою ознакою співучасті є наявність у декількох позивачів чи відповідачів у справі однакових за спрямованістю матеріально-правових вимог чи юридичних обов`язків. Ця ознака дозволяє відрізняти процесуальну співучасть від інших видів участі множинності заінтересованих осіб, зокрема, від участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

У даному випадку, суд першої інстанції інстанцій не врахував, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. позивачем ОСОБА_1 залучена до участі у справі саме як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і заяв про залучення приватного виконавця до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_1 не заявляв, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., оскільки законодавством заборонено покладення на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки третіх осіб.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи у частині, що переглядається, на підставі чого заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С.

Керуючись ст. ст. 367, 368, . 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни - задовольнити.

Заочне рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року - скасувати в частині стягнення грошових коштів з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни.

Постановити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про стягнення на користь позивача суми основної винагороди, утриманої із заробітної плати ОСОБА_1 , у розмірі 5789 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 24 копійки, суми витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 квітня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе