Справа № 127/6031/24
Провадження № 22-ц/801/780/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуСправа № 127/6031/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 127/6031/24 за заявою комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної Ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку без його згоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2024 року, ухвалене у складі судді Волошина С.В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 23.02.2024 року, -

в с т а н о в и в :

22.02.2024 КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» (далі КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР») звернулося до суду із заявою (вх № 15388) про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в примусовому порядку без його згоди.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 22.02.2024 о 02:46 год. госпіталізований у КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР». Доставлений на приймальне відділення машиною ЕМД дружиною ОСОБА_3 та в супроводі працівника поліції Кучерова, внаслідок погіршення психічного стану : вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, що завдасть значної шкоди внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

ОСОБА_1 від госпіталізації до лікарні відмовився, але був госпіталізований в примусовому порядку на підставі статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» у зв`язку з тим, що може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

22.02.2024 о 10:00 год. ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2024 заяву задоволено.

Надано згоду на госпіталізацію до КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в примусовому порядку без його згоди. Рішення допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу (вх. № 2147 від 4.03.2024 року), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 раніше за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на обліку в психіатричній лікарні не перебував. Події, що відбувалися 22.02.2024 ОСОБА_1 пояснив тим, що вживав алкогольні напої та мав підстави для підозри у зраді його дружини, що стало наслідком його агресивних дій відносно дружини. ОСОБА_1 має можливість самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляв агресію. Без встановлення того факту, що поведінка особи є небезпечною для нього чи оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, як примусова госпіталізація до психіатричного закладу, що відповідає положенням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Сам по собі висновок лікарів-психіатрів про ознаки психічного розладу у ОСОБА_1 , за відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію цієї особи до психіатричного закладу без усвідомлюваної згоди.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор Паук В. В. та представник КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» Буздиган О. Г. заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 22.02.2024 о 02:46 год. госпіталізований у КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР». Доставлений на приймальне відділення машиною ЕМД дружиною ОСОБА_3 та в супроводі працівника поліції Кучерова, внаслідок погіршення психічного стану : вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих№ завдасть значної шкоди внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

22.02.2024 о 10:00 год. ОСОБА_1 оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги, про що складено відповідний висновок від 22.02.2024 № 01.2-24/302. Комісія лікарів психіатрів у своєму висновку констатувала, що ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів, викликаних одночасним вживанням декількох речовин психотичний розлад, внаслідок чого вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, спроможний завдати значної шкоди внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, потребує госпіталізації в примусовому порядку без його згоди.

/а. с. 1, 3-6/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше за допомогою до лікаря-психіатра не звертався. На стаціонарне лікування вступив вперше. Психічні розлади, зі слів дружини, з`явились після вживання - ПАР та алкоголю, став агресивний, розбив вікно, налякав дитину, підозрює дружину у зраді, хоче накласти на себе руки, розмовляє з кимось, бачить дух мертвої дівчинки, злісний, вдарив тещу, погрожував дружині та тещі сокирою. Два дні тому вдарив дружину по голові, заява дружини подана в поліцію, за це був затриманий на два дні, відпущений з адміністративним порушенням. У ВОКПЛ доставлений машиною ЕМД в супроводі поліції та дружини.

У зв`язку з викладеним був доставлений у ВОПНЛ ім. Ющенка, за психічним станом не дав усвідомленої згоди на госпіталізацію, але за медичними показниками був госпіталізований примусово КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи дані медичної документації (висновок комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації у примусовому порядку, огляд лікарем приймального відділення) ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів, викликаних одночасним вживанням декількох речовин, психотичний розлад, внаслідок чого вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. У висновку констатовано, що ОСОБА_1 завдасть значної шкоди внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, потребує госпіталізації в примусовому порядку без його згоди. Поведінка ОСОБА_1 в судовому засіданні в сукупності з медичною документацією свідчать про наявність психічного розладу та необхідність лікування в умовах стаціонару.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали (частина перша та друга статті 340 ЦПК України).

Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку (частина перша та друга статті 342 ЦПК України).

Тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку (абзац 3 статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18) викладено правовий висновок, відповідно до якого, надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 статті 6 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Суд першої інстанції, надаючи дозвіл на примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до медичного закладу для надання психіатричної допомоги у стаціонарних умовах, не врахував, що примусова госпіталізація відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» можлива лише у разі, якщо обстеження або лікування особи можливі лише в стаціонарних умовах, а у разі відсутності підстав для обстеження чи лікування такої особи виключно у стаціонарних умовах, до особи, яка потребує психіатричної допомоги, застосовується заходи з надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім цього, суду не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ОСОБА_1 дії, що становлять безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

В апеляційній скарзі зазначається про те, що події, що відбувалися 22.02.2024 ОСОБА_1 пояснив тим, що вживав алкогольні напої та мав підстави для підозри у зраді його дружини, що стало наслідком його агресивних дій відносно дружини, тобто мав місце конфлікт.

Відповідно до огляду лікарем приймального відділення КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» від 22.02.2024 інтелект ОСОБА_1 відповідає освіті і набутому життєвому досвіду. Не дав згоди на госпіталізацію /а. с. 5 зворот/.

У висновку огляду комісії лікарів-психіатрів особи від 22.02.2024 № 01.2-24/302 КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» зазначено, що у висловлюваннях ОСОБА_1 звучать маячні ідеї ревнощів до дружини, всі родичі дружини змовились проти нього, не пускають його додому, забрали дітей, вимагає його виписати. Вікна він не розбивав, а просто впав на скло, пізніше повідомив, що намагався залізти у будинок через вікно і порізався /а. с. 3/.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що ОСОБА_1 рішенням суду обмежено дієздатним чи недієздатним не визнавався, експертиза стану його психічного здоров`я належним чином не проводилась, також раніше на обліку та лікуванні у психіатричних закладах не перебував, має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Підсумовуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви КНП «ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка ВОР» про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2024 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної Ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку без його згоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 18.04.2024 року.