Справа № 674/2046/23
Провадження № 2/674/120/24
РІШЕННЯ

іменем України

15 квітня 2024 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючий - суддя Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В., позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя та поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя та поділ спільного майна.

Позов мотивований тим, що 10.10.1992 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 16.11.2021 року рішенням Дунаєвецького районного суду шлюб між ними розірвано. Під час спільного проживання, на спільні кошти, будучи в зареєстрованому шлюбі, разом з відповідачем 05.09.2003 року придбали житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 на ім`я відповідача. В даному будинку проживають сторони та їх повнолітній син. Відповідач після розірвання шлюбу створює нестерпні умови для проживання, без відома позивачки, скориставшись тим, що є власником будинку, незаконно зняв її з реєстрації. В період подружнього життя на спільні кошти з відповідачем зробили капітальний ремонт будинку, добудували котельню, гараж та інші господарські приміщення. Також, після купівлі домогосподарства приватизували і земельну ділянку.

Ухвалою від 14.12.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 06.02.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28.03.2024 в задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_2 про повернення на стадію підготовчого провадження та призначення експертизи відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити. Зазначив, що перебував із позивачкою в шлюбі з 1992 року, біля трьох років тому розлучилися. Будинок він сам купував під час шлюбу, який так побудований, що його неможливо поділити та хоче залишити сину не половину будинку, а цілий. Із позивачкою не можуть проживати разом, мирно вирішити спір також не виходить. Також просить суд сплати грошову компенсацію за половину будинку.

Суд, дослідивши матеріали справи, виходить із наступного.

Судом встановлено, що 10.10.1992 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.09.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за №1112, ОСОБА_2 (Покупець) купив у ОСОБА_3 (Продавець) жилий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Будинок кам`яний, загальною площею 87,3 кв.м.

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1413423 від 05.09.2003 року домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований на праві приватно власності за ОСОБА_2 .

Відповідно до копії Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31.10.2023 року житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 оціночна вартість поліпшень становить 3228284,26 грн.

Згідно ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанови Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №318/1863/17, від 29.01.2021 року у справі №161/14048/19).

На підставі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними..

Згідно ч.ч.1, 2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч.1 ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

Отже, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було набуто подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час їхнього шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та належить кожному з них у рівних частинах, тобто по частині кожному.

Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно відповідачем не надано.

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч.1 ст.369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Така правова позиція є усталеною, наведена, зокрема в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про можливість сплати ним грошової компенсації за половину будинку, оскільки позивачкою вимога про припинення права відповідача на частку у спільному майні не заявлялась, мирно спір сторонами не вирішено, а предметом поділу є житловий будинок.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується відповідачем, доказів придбання майна за особисті кошти відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка має рівні з відповідачем права на користування спільним майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1 615 грн.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , в порядку поділу майна подружжя право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1615 (одна тисяча шістсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Повне судове рішення складено 19 квітня 2024 року.

Суддя О.М.Сосна