ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 686/24673/21

провадження № 61-13195св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Альфа-Банк», назва якого змінена на акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М.,

Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк», звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовну заяву мотивовано тим, що 04 березня 2008 року між

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та

ОСОБА_1 укладено додатковий договір до Генерального договору про надання кредитних послуг від 04 березня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США під 13,5 % річних, строком до 01 березня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

04 березня 2008 року між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачам квартира

АДРЕСА_1 .

Позивач посилався на те, що позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, порушував строки погашення кредиту, унаслідок чого станом на 16 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 36 325,24 доларів США, яка складається із: 18 596,32 доларів США - тіло кредиту; 17 728,92 доларів США - проценти за користування кредитом.

В рахунок погашення заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 лютого 2023 року у складі судді Мазурок О. В. у задоволенні позову

АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 08 липня 2015 року

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків із позовом про дострокове повернення у повному обсязі кредитних коштів, тим самим банк змінив строк виконання основного зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими процентами з 01 березня 2020 року на 08 липня

2015 року. При цьому банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 18 жовтня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив відповідач ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого

2023 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності (в рівних частках) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Предмет іпотеки підлягає реалізації за ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

З вартості предмета іпотеки АТ «Сенс Банк» має бути сплачена заборгованість ОСОБА_1 за Генеральним договором про надання кредитних послуг від 04 березня 2008 року № 885/5-ГД2 і додатковою угодою від 04 березня 2008 року № 885/6-302РК2 до цього Генерального договору, що виникла станом на 04 листопада 2015 року у розмірі 21 596,90 доларів США, з яких 18 596,32 доларів США - неповернутий кредит і 3 000,58 доларів США - нараховані проценти.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зміну банком строку дії кредитного договору, однак не звернув уваги на те, що окрім позову до третейського суду, банк

03 листопада 2017 року звернувся також до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про переривання позовної давності відповідно до статті 264 ЦК України. Крім того, з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (набув чинності 02 квітня 2020 року) щодо продовження позовної давності під час дії карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на час пред`явлення АТ «Сенс Банк» до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки цей строк не сплив.

Таким чином апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову банку у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими до закінчення строку кредитування, тобто до липня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

До Верховного Суду04 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року справа

№ 755/13805/16-ц, постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справа № 161/5246/15-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що банк у позовній заяві не зазначив спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

Зазначена ухвала разом із копією касаційною скаргою було доставлено АТ «Сенс Банк» до електронного кабінету через підсистему «Електронний суд» 19 грудня

2023 року, однак правом на подання відзиву на касаційну скаргу позивач не скористався.

Встановлені судами фактичні обставини справи

04 березня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до Генерального договору про надання кредитних послуг від 04 березня 2008 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США під

13,5 % річних, строком до 01 березня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

04 березня 2008 року між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачем квартира

АДРЕСА_1 .

12 листопада 2015 року АТ «Укрсоцбанк» пред`явило до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 04 листопада 2015 року у розмірі 23 610,74 доларів США, в тому числі

18 596,32 доларів США неповернутого кредиту та 3 000,58 доларів США процентів.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 березня 2016 року зазначений позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено у повному обсязі.

Це рішення третейського суду залишається невиконаним.

03 листопада 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося також до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 16 серпня 2021 року АТ «Сенс Банк» нарахувало заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 325 доларів 24 центи США, з яких 18 596 доларів 32 центи США - неповернутий кредит та 17 728 доларів 92 цента США - несплачені проценти.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо обґрунтованості позовних вимог

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Установивши, що позичальник не виконує умови кредитного договору

від 04 березня 2008 року, не повертає банку отримані у кредит кошти разом із нарахованими процентами, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість вимог АТ «Сенс Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо позовної давності

Разом з тим банк звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якої заявив відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції

(а. с. 84, 85, т. 1).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».

12 листопада 2015 року банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, звернувшись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який рішенням від 15 березня 2016 року задовольнив позов у повному обсязі.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання зобов`язання з 01 березня 2020рокуна 12 листопада 2015 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, з 12 листопада 2015 року у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із цим позовом до відповідачів лише

18 жовтня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України.

Ураховуючи вищевикладене, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено пред`явленням банком 12 листопада 2015 року шляхом позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак позивач звернулося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 18 жовтня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском банком позовної давності, про застосування якоїзаявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції вважав, що зверненням банку 03 листопада 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовна давність переривалася і, з урахуванням вимог пункту

12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (набув чинності

02 квітня 2020 року) щодо продовження позовної давності під час дії карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на час пред`явлення АТ «Сенс Банк» до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки строк позовної давності не сплив.

З таким висновком суду апеляційної інстанції Верховний Суд не погоджується.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі

№ 201/15310/16 зазначено, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме

на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах

від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада

2019 року у справі № 911/3677/17.

У постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.

Виходячи із викладеного, посилання суду апеляційної інстанції на те, що банк звертався із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором

12 листопада 2015 року до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та 03 листопада 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької областіі таким чином позовна давність переривалась є безпідставними, оскільки звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перебіг строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався 08 липня 2015 року і закінчився 08 липня 2018 року. Пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України набув чинності лише 02 квітня 2020 року. Отже на момент набрання чинності змін до ЦК України щодо продовження позовної давності під час дії карантину позовна давність до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки вже спливла, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про продовження позовної давності. Отже, звернувшись до суду із цим позовом у жовтні 2021 року банк пропустив позовну давність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 червня 2023 року

у справі № 755/13805/16, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що банк звернувся до суду із позовом у межах позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установлено, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, а тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог підпункту в пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 500, 33 грн.

Керуючись статтями 400, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року скасувати

і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2023 року.

Стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 500, 33 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович