справа № 274/8548/23
провадження № 2/0274/379/24
Р ішення

Іменем України

10.04.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., позивачки, представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду вм. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Ганна Анатоліївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини -

в с т а н о в и в :

04.12.2023 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Паламарчук С.В., в якій позивачка просить з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.01.2024 визначити їй додатковий строк у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,7376 га, розташована на території Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавиці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ №145651. Спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_2 . Оскільки позивачка не проживала разом із матір`ю, не знала про наявність заповіту та земельної ділянки, тому пропустила строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Про існування заповіту довідалася випадково, завітавши до сільської ради. Таким чином, позивачка вважає, що пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.12.2023 відкрито загальне провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. спадкову справу, що відкрита після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 16-17).

05.01.2024 відповідачем - Швайківською сільською радою подано відзив на позовну заяву, в якій вказує, що заперечує проти заявлених вимог, оскільки відсутня інформація про земельну ділянку та документи, які підтверджують належність цієї ділянки спадкодавцю ОСОБА_3 ( а.с. 24-29).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 24.01.2024 позовну заяву залишено без руху. Позивачці надано строк для обґрунтування поважності пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та наявність інших спадкоємців майна ОСОБА_3 ( а.с. 44-45).

В відзиві від 29.02.2024 представник відповідача зазначає, що позивачкою пропущено строк прийняття спадщини на 14 років. У померлої ОСОБА_3 також є син, який проживав і досі проживає в АДРЕСА_1 . Позивачка також з 1991 року прописана в АДРЕСА_2 ( а.с. 55-58).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 11.03.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 64).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в уточненій позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

Позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові. Суду пояснила, що окрім неї спадкоємцями першої черги після смерті матері є ще її брат та сестра. Брат постійно прописаний за адресою спадкодавиці. Про існування заповіту вона дізналася випадково, як спадкоємець першої черги по закону вона не мала наміру спадкувати будинок, який належав матері, оскільки вважала, що його буде спадкувати брат. Вона не спілкується зі своїм братом. Мати останні роки життя проживала в дочки ( її сестри) в м. Харків та померла в м. Харків, а поховали її в с. Мирославка Бердичівського району Житомирської області. Про існування заповіту вона дізналася в 2021 році. Строк звернення до нотаріуса пропустила, оскільки не знала, що потрібно звертатися із заявою в 6-ти місячний термін після смерті матері. З 2021 року також не зверталася до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Згідно поданого відзиву, заперечують проти задоволення позовних вимог.

Приватним нотаріусом Вовк Г.А. подано заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує ( а.с. 30).

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харків, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №9609 (а.с.9).

06.12.1988 року ОСОБА_3 складено заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповіла жилий будинок та все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, своїй дочці ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено 06.12.1988 року секретарем Мирославської сільської ради, зареєстровано в реєстрі №25 (а.с.12).

Згідно матеріалів спадкової справи №43/2021 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у вигляді земельної ділянки площею 2,7376 га, розташованої на території Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, переданої для ведення особистого селянського господарства - 04.08.2021 (а.с.32-41).

Постановою приватного нотаріуса Вовк Г.А. від 06.08.2021 ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.6).

Згідно довідки Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 30.07.2021 №501 ОСОБА_3 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За цією ж адресою, на день її смерті та на протязі 6 місяців після її смерті, за цією адресою був зареєстрований та проживає її син ОСОБА_5 , 1965 р.н. (а.с.39).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 145651 від 09.09.2002, ОСОБА_3 належала земельна ділянка загальною площею 2,77376 га для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Мирославської сільської ради кадастровий номер :03:003:0117 та :01:001:0117 (а.с.39-40).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України викладеної від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Норми частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (ч.2 ст. 1223 ЦК України).

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17 та інших.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на таку причину пропуску нею строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як необізнаність про наявність заповіту.

У свою чергу, суд зазначає, що у позивачки право на спадкування майна ОСОБА_3 виникло як на підставі заповіту (про необізнаність щодо якого вказує позивачка), так і на підставі закону як спадкоємиці першої черги. Право прийняття спадщини позивачка могла реалізувати незалежно від того, чи була обізнана про наявність заповіту, чи ні.

Сама процедура прийняття спадщини є досить простою та не вимагає від спадкоємців особливої підготовки, збору документів тощо. Необхідно лише подати заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом, є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину.

Таким чином, незалежно від обізнаності позивачки про наявність заповіту, вона могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. Тобто, якщо позивачка бажала би прийняти спадщину, то звернулася б до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак цього не зробила.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка не надала та не довела наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк.

Крім того, суд критично оцінює твердження позивачки про те, що про наявність заповіту вона дізналася випадково в 2021 року, оскільки будь-якими доказами такі доводи не підтверджуються. У той же час, позивачка мала доступ до майна та документів матері, що вказує на те, що знала і про наявність заповіту, оригінал якого особисто подавала нотаріусу 04.08.2021 для видачі свідоцтва про право на спадщину, а не як пояснила в судовому засіданні, через представника.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка не надала та не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, від 03.09.2021 у справі № 368/719/20, від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19 та іншим.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивачку.

Керуючись ст.4,12-13,76-81,89,258,263-265,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Ганна Анатоліївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2024 року

Суддя : Т.М. Вдовиченко