Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7689/2024
Головуючий у суді першої інстанції В.П. Катющенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

19 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-

Реконструкція»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року,

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 72 735,53 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 16 263,39 грн., 3% річних у розмірі 6 428,86 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Мотивує свої вимоги тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку по АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі своєчасно з жовтня 2014 року не вносили плати за отримані послуги з централізованого опалення та з липня 2014 року не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті утворилась заборгованість у розмірі 72 735,53 грн. Факт надання позивачем послуг з централізованого опалення, серед іншого, підтверджується нарядами на включення та відключення централізованого опалення в будинку де мешкають відповідачі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 72 735, 53 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» інфляційну складову боргу в сумі 16 263,39 грн., 3% річних у розмірі 6 428,86 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з центрального оалення та постачання гарячої води у розмірі 72 735,53 грн, інфляційну складову боргу в сумі 16 263,39 грн, 3 % річних у розмірі 6 428,86 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за адроесою: АДРЕСА_2 . Однак, апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що починаючи з 05.11.1963 року по день подання апеляційної скарги не мав права власності, а ні на квартиру АДРЕСА_3 та ніколи не проживав ні у вищезазначеній квартрі, ні у будинку в Дніпровському районі м. Києва.

Апелянт зауважує, що ніколи не отримував жодних послуг від ТОВ «Євро-Реконструкція» та не має жодних договірних чи позадоговірних відносин з данною компанією та немає жодного відношення до квартири АДРЕСА_3 , отже висновки суду щодо, начебто, встановлення певних фактичних обставин справи є абсолютно помилковими та не підтверджені жодними належними та доустимиим доказами.

На думку апелянта, матеріалами справи не підтверджено встановлений у судовому рішенні факт того, що ТОВ «Євро-Реконстирукція» здійснюється надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води в будинку по протспекту АДРЕСА_1 .

Позивачем ТОВ «Євро-Реконструкція» подано відзив на апеляційну скаргу. Товариство зазначє, що позивач частково не погоджується з поданною апеляційною скаргою та заперечує проти задоволення її в повному обсязі.

Надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_2 здійснюється саме ТОВ «Євро-Реконструкція», на підставі ліцензії, статуту, затвердженого рішенням учасників ТОВ «Євро-Реконсрукціяч» № 29/11-19 від 29.11.2019, відповідно п. 3.3. якого осносними видами господарської діляьності Товариства, є зокрема, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам, виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях на установках з викорнистанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, надання послуг з ценриралізованого опалення та постачяання гарячої води.

Факт надання позивачем послуг з центрального теплопостачання/постачання теплової енергії як теплопостачальною організацією до будинку АДРЕСА_1 підтверджується довідкою на включення/відключення опалення в опалювальні періоди, які засвідчені представниками балансоутримувача будинку - КП «Керуюча компанія з обслуговуванння житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води/гарячого водопсотачання до житлових та нежитлових приміщень, будинків, поліклінік, лікарень, дошкільних навчальних закладів, шкіл, вищих начальних закладів, державних й недержавних установ, підприємств та організацій, які розташовані на території Дарницького та Дніпровського районів м. Києва з 01.07.2014 здійснюється ТОВ «Євро-Реконстанція».

Позивач просить задовольнити апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2023 в частині скасування рішення відносно ОСОБА_3 , ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги, інфляційну складову боргу, 3 % річних, судового збору.

ТОВ «Євро-Реконструкція» також подано до апеляційного суду клопотання про звільнення позивача від сплати відповідачу витрат на правничу допомогу.

Представник зазначає, що дана справа є типовою справою майнового характеру про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та не є унікальною для сторін, оскільки подібні спори у судах розглядаються постійно. Позивач вважає заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки не відповідають критерію розумності та необхідності та є необгрунтованими, завищеними та не доведеними щодо їх фактичності та неминучості надання. З апеляційної скарги та додатків до неї вбачається недоведеність адвокатом факту надання ним відповідачу послуг, які б відповідали за критеріями реальності та розумності вартості у 20 000 грн.

06.03.2024 представником відповіача ОСОБА_3 , адвокатом Голубничим О.І. подано відповідь на відзив та заперечення на клопотання про звільнення від сплати відповідачу витрат на правничу допомогу.

Зауважує, що фактично визнавши апеляційну скаргу та визнаючи факт необхідності скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва, позивач розраховує на те, що йому буде відмовлено в позові та позовних вимогах до відповідача. Отже, саме на позивача покладено обов`язок відшкодування судових витрат, які поніс відповідач, включно з витратами на професійну правничу допомогу. Відтак, на думку апелянта, заперечення позивача проти стягненняз Товариства на користь відповідача витрат на правничу допомогу є необгрунтованим. Адже, ініціатором судового процесу є саме позивач, а відповідач змушений захищати свої права від незаконних посягань на них.

22.03.2024 ТОВ «Євро-Реконструкція» подано пояснення до відповіді на відзив на апеляційну скаргу та поданого заперечення на клопотання про звільнення позивача від понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Представник зазначає, що позивач звернувся із позовною заявою до суду з метою захисту своїх порушених прав, а не з метою умисного порушення прав відповідача ОСОБА_3 , як трактує представник відповідача. Під час подання позовної заяви, позивач був обмежений в отриманні необхідної для розгляду справи інформації та доказів, а тому, звернувся з позовом до суду, виклав усі відомі йому обставини та просив суд вжити заходів з метою захисту його порушених прав.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у позивача, з причин, що не залежали від його волі, на момент подання позовної заяви до суду, була відсутні повна й достовірна інформація щодо кола всіх осіб, які у період виникнення заборгованості були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , а також про осіб, яким на праві власності чи користування належало чи належить вказане житло, оскільки така інформація є конфіденційною й доступу до такої інформації у позивача немає.

Окрім того, зазначає, що до матеріалів справи не надано жодного платіжного документу, який підтверджує той факт, що ОСОБА_3 сплатив 20 000,00 грн. адвокату за надані послуги та фактично поніс саме цей розмір витрат, пов`язаний з розгядом справи.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задовоенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задовоення в повному обсязі.

Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживють зв квартирі АДРЕСА_3 .

З таким висновком суду суд апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу несплати відповідачами заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України`Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання нутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).

Частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Отже, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з централізованого опаленя та постачання гарячої води.

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно з даними ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_3 не значиться. (а.с. 40).

В матеріалах справи відсутні також відомості щодо належності ОСОБА_3 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , або на будь-яку її частку.

Окрім того, розгляд справи проводився судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачу ОСОБА_3 направлялася ухвала суду про відкриття провадження у справі, однак конверт повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_3 не був повідомлений про розгяд справи судом.

Відповідач ОСОБА_3 , у поданій представником ОСОБА_4 апеляційній скарзі, зазначає, що ніколи не проживав у квартирі АДРЕСА_3 , та взагалі не має ніякого відношення до даної квартири, а отже не отримував послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопосмтачання за вищевказаною адресою, що надає ТОВ «Євро-Реконструкція».

Окрім того до апеляційної скарги представником долучено довідку про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , № 84620948 від 26.09.2022, з якої слідує, що згідно з відомостями наданими відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Солом`янської РДА ОСОБА_3 значиться зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 66).

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягненення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з ОСОБА_3 .

Згідно вимог частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2023 ОСОБА_3 сплачено 3 405 грн. судового збору, які підлягають стягненню на його користь з ТОВ «Євро-Ркеконструкція».

Що стосується розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн, то колегія суддів звертає увагу на таке.

На підтвердження обсягу та розміру наданою відповідачеві правничої допомоги у цій справі, останнім до апеляційної скарги було додано копію договору про надання правничої допомоги від 26.01.2024 укладену з адвокатом Голубничим О.І. (а.с. 67). Копію посвідчення адвоката Голубничого О.І., копію ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Голубничим О.І.

Пунктом 1.1 Угоди передбачено, що замовник доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу замовнику у цивільній справі про стягнення заборгованості.

Пунктом 4.1 передбачено, що сума гонорару, який виплачується адвокату за послуги з надання правничої допомоги, встановлюється у розмірі 20 000,00 грн.

Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини першої та другої статті 126 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому за змістом положень цивільного процесуального законодавства, поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат» є розбіжними.

Так, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 вищевказаної норми під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положенням частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4, 5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявний в матеріалах справи договір по надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2024, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Голубничим О.І., не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_3 про розподіл судових витрат і стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач у даній справі, апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із суті, предмету та ціни позову.

Даний спір є спором незначної складності, відноситься до тієї категорії спорів, правовідносини у яких виникли у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, які у свою чергу не вважаються складними та загалом в передбачених законом випадках можуть вирішуватися у порядка наказного провадження, як справи за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та окремими положеннями спеціального законодавства, а саме Житлового кодексу Української РСР та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

При цьому, зважаючи на ціну позову у даній справі, яка за правилами статті 19 ЦПК України відноситься до категорії малозначних, її матеріали не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Враховуючи складність справи та об`єм виконаної адвокатським об`єднанням роботи, заяву позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, принцип співмірності між ціною позову та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд вбачає за доцільне зменшити розмір та стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_3 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 72 735,53 грн., інфляційної складової боргу в сумі 16 263,39 грн., 3 % річних у розмірі 6 428,86 грн. та судового збору в сумі 2 270 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» відмовити у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 405 грн та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна