Дата документу 03.04.2024 Справа № 335/7479/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7479/23 Головуючий у 1-й інстанції: Стеценко А.В.
Провадження № 22-ц/807/609/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Власюк Катерини Петрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що з 12.09.2003 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 298. Сторони мають дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з листопада 2022 року сторони разом не проживали, спільне господарство не вели. Шлюбні відносини фактично припинені. Примирення та збереження родини позивач вважає неможливим.

Згоди щодо звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану зі спільною заявою про розірвання шлюбу відповідач не надав, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , який зареєстрований 12.09.2003 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 12.09.2003 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 298, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Власюк К.П., в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати частково та змінити шляхом доповнення мотивувальної частини, в якій зазначити, що: сторони почали спільно проживати однією сім`єю з січня 2000 року, під час спільного проживання сторін однією сім`єю ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась донька, ОСОБА_4 ; 14.01.2004 року, тобто через 4 місяці і 2 дні після укладення сторонами шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що представником відповідача було подано клопотання про проведення судового засідання, що призначено на 20.12.2023 року на 09.00 год. в режимі відеоконференції, яке було задоволено судом першої інстанції, проте підключитися не вдалось з технічних причин, та суд вирішив розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Вважає, що ч. 5 ст. 212 ЦПК України та обставина, що представнику відповідача не вдалося підключитися до відеоконференції з технічних причин, не давали суду першої інстанції підстав вже 20.12.2023 року ухвалювати судове рішення.

Вказує, що в провадженні інших судів перебувають справи про поділ спільного майна подружжя. Представник відповідача мала намір під час розгляду справи про розірвання шлюбу звернути увагу суду першої інстанції на те, що сторони спільно проживали задовго до реєстрації шлюбу, що під час спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу, а саме 27.10.2000 року, у них народилась донька, та просити суд першої інстанції скласти судове рішення з повним зазначенням всіх важливих обставин, а саме те, що сторони почали спільно проживати з січня 2000 року, під час спільного проживання сторін 27.10.2000 року у сторін народилась донька, ОСОБА_4 , що 14.01.2004 року, тобто через 4 місяці і 2 дні після укладення сторонами шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_4 .

Зазначає, що оскільки народження доньки сторін відбулось задовго до укладення сторонами шлюбу, суд першої інстанції повинен був це відобразити в оскаржуваному рішенні, бо це доводить, що дата укладення між сторонами шлюбу не відповідає даті початку проживання сторонами однією сім`єю. Адже на момент укладення сторонами шлюбу доньці сторін вже виповнилося 2 роки і 10 місяців.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Гришко І.І. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що відповідач, будучи обізнаним про наявність в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя цієї справи, протягом часу розгляду справи жодного разу не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та/або інших заяв по суті справи, що підтверджується матеріалами справи.

Будь які питання та обставини щодо поділу майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що є предметом спору в інших судових справах, не можуть бути предметом розгляду у справі № 335/7479/23 з огляду на принцип диспозитивності судового процесу.

Окрім цього, зазначає, що посилання відповідача на ту обставину, що сторони почали спільно проживати разом з січня 2000 року, є абсолютно безпідставним та не підтверджується матеріалами справи. Натомість, матеріалами справи підтверджується лише факт народження доньки ОСОБА_4 до моменту укладення шлюбу, але за своїм змістом ці юридичні факти є абсолютно відмінними та підтверджуються різними засобами доказування.

Такі дії відповідача свідчать про те, що він намагається встановити факт, що має юридичне значення.

Вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи № 335/7479/23 було повно та всебічно досліджено всі обставини, що мають істотне значення для вирішення цієї справи, а також було вжито усіх необхідних заходів з метою збереження шлюбу в інтересах сім`ї, зокрема, було надано сторонам строк для примирення. Предметом розгляду у справах про розірвання шлюбу є встановлення обставин щодо причин припинення взаємовідносин між подружжям. Натомість питання про поділ майна, момент його набуття не є предметом дослідження у справах про розірвання шлюбу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Власюк К.П. на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив, зазначає, що з доводами відзиву не погоджується, вони не спростовують доводи апеляційної скарги, тому вимоги відзиву не можуть бути задоволені. Просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 12.09.2003, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 298, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 23.01.2015 (видане повторно).

Сторони мають дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2023 року сторонам було надано строк для примирення до 18.12.2023 року.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи принцип добровільності союзу між чоловіком та жінкою, а також відсутність по справі обставин, які б свідчили про можливість відновлення між сторонами їх сімейних відносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відповідні норми права судом першої інстанції були застосовані правильно, а висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, обставина, що представнику відповідача не вдалося підключитися до відеоконференції з технічних причин, не давала суду першої інстанції підстав 20.12.2023 року ухвалювати судове рішення, - не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Так, за приписами ч. 1 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (ч. 5 ст. 212 ЦПК України).

Отже, оскільки представнику відповідача не вдалося підключитися до відеоконференції з технічних причин, суд підставно вирішив розглядати справу за її відсутності.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність доповнення мотивувальної частини рішення встановленням обставин: сторони почали спільно проживати однією сім`єю з січня 2000 року, під час спільного проживання сторін однією сім`єю ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась донька, ОСОБА_4 ; 14.01.2004 року, тобто через 4 місяці і 2 дні після укладення сторонами шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_4 , є необґрунтованими.

Так, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Невстановлення обставин щодо часу початку спільного проживання сторін, народження доньки під час спільного проживання, не є перешкодою для встановлення цих обставин у спорі про поділ майна подружжя на загальних підставах.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, та не спростовані доводами апеляційної скарги.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюк Катерини Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко