Справа № 686/3161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

представника позивача адвоката Гопки В.В.,

представника відповідача адвоката Малого Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позові зазначив, що 4 липня 2023 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 30 січня 2024 року. На час реєстрації шлюбу він перебував на військовій службі. Майже весь час після реєстрації шлюбу він перебував на сході України у складі військового формування та вони майже спільно не проживали. Разом вони проживали лише в період з 28 листопада 2023 року по 20 січня 2024 року, таким чином фактичних шлюбних відносин між ними не існувало. За період перебування у юридично шлюбних відносинах, він залишив свою зарплатну картку дружині, яка нею користувалася та, за її словами, здійснювала обмін на іноземну валюту. В січні 2024 року він поцікавився у неї, яку суму грошових коштів із його заробітної плати вона обміняла на іноземну валюту, то виявилося, що вона обміняла лише 200 доларів США. Водночас, за цей період служби він отримав заробітну плату більше, ніж 500 тисяч гривень. Відповідачка зняла з його рахунку 155 000 грн., однак на іноземну валюту не обміняла. Тому, на його переконання, відповідач уклала з ним шлюб виключно з меркантильних міркувань, їхні шлюбі відносини мають формальний характер, намір створювати сім`ю вони не мали. Після сварки 25 січня 2024 року відповідачка повідомила його, що буде очікували його загибелі у зоні проведення бойових дій для отримання грошової компенсації. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і таким, що суперечить його інтересам.

Представник відповідачки 14 березня 2024 року подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що відповідачка повністю заперечує твердження позивача, яке не містить жодних доказів, щодо висловлювань бажань чи навіть припущень про те, щоб позивач загинув на війні, адже вона не має на меті жодних корисливих мотивів, а укладення шлюбу було мотивовано коханням та бажанням створити сім`ю. Окрім цього, відповідач зазначає, що при особистій зустрічі та до подання позову позивачем, відповідачка повернула частину грошових коштів на вимогу позивача в сумі 1 000 доларів США, а також пропонувала віддати позивачу ще 1 000 доларів США, на що останній відмовився з посиланням на неможливість прибуття, а згодом заявив про небажання повністю залишати без грошових коштів відповідачку, зважаючи на той факт, що остання вагітна та перебувала у закладі охорони здоров`я через ризик переривання вагітності. Отже, відповідач не погоджується із формулюванням та твердженням позивача про те, що ОСОБА_1 уклала та перебуває у шлюбних відносинах із позивачем виключно через питання фінансового утримання і не претендує на будь-яке фінансове утримання від позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав. Повідомив суду, що після реєстрації шлюбу 4 липня 2023 року між позивачем та відповідачем фактично не було шлюбних відносин, оскільки позивач перебував на військовій службі. Між ними виник конфлікт з приводу грошових коштів позивача, які відповідач витрачала на власні потреби. Заявив, що підстав для збереження шлюбу немає. Відповідачка не працює і не отримує жодного доходу. Спору щодо грошових коштів між ними немає. Дружина грошові кошти не повертала йому. Про вагітність позивачу нічого не відомо. Також зазначив, що обмінна карта пологового будинку, що долучена представником відповідача, містить істотні суперечності та неточності. Ствердив суду, що запліднення могло відбутися 23 грудня 2023 року, а в цей час позивач перебував на стаціонарному лікуванні і тому він не причетний до вагітності своєї дружини.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Суду пояснив, що шлюб між сторонами не укладався з меркантильних міркувань. Коли позивач проходив військову службу і перебував у м. Миколаїв, то відповідачка приїздила до нього. Доказів фіктивності шлюбних відносин позивач суду не надав. Спору про грошові кошти між сторонами немає. Ствердив суду, що відповідачка відала позивачу 1 000 доларів США, ще 1 тисячу хотіла віддати, але позивач відмовився одержувати їх. Зазначив, що на момент подачі позовної заяви відповідачка була вагітною і позивач про це знав.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судом встановлено, що 4 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30 січня 2024 року (а.с. 2). Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу та є учасником бойових дій. Ця обставина підтверджується копією військового квитка позивача та копією посвідчення учасника бойових дій (а.с. 4-5). Відповідачка в період з 25 січня 2024 року по 1 лютого 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району з діагнозом: загрозливе не виношування, не уточнена тривалість вагітності. Зазначена обставина підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 25). Відповідно до протоколу УЗ-обстеження медичного центру «МІЛАМЕД» від 9 лютого 2024 року відповідачка, ОСОБА_1 , є вагітною, термін вагітності по ЗУД 6 тижнів 2 дні (а.с. 24). Згідно із довідкою № 180 від 22 лютого 2024 року, що видана ЛКК КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району ОСОБА_2 є вагітною, 9 тижнів (а.с. 26). Згідно протоколу УЗД-обстеження медичного центру «МІЛАМЕД» від 22 березня 2024 року термін вагітності у ОСОБА_1 становить 12 тижнів 1 день (а.с. 44). Також відповідно до довідки КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району № 565 від 27 березня 2024 року ОСОБА_2 перебуває на обліку вагітних. Постановлена на облік вагітних 20.02.2024р., 8-9 тижнів вагітності. Станом на 27.03.2024р. 12-13 тижнів вагітності (а.с. 55). Факт перебування відповідачки у стані вагітності підтверджується також і копією обмінної карти пологового будинку, заповненої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 48-52). Судом також встановлено, що позивач з 21 грудня 2023 року по 8 січня 2024 року та з 8 січня 2024 року по 11 січня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ХОЗЗНПД» ХОР. Ця обставина підтверджується копією виписок з карти стаціонарного хворого № 9409 та № 192 (а.с. 59-60).

Відповідно до ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Судом встановлено, що відповідачка, ОСОБА_2 , є вагітною, що підтверджується довідками медичних закладів.

Посилання представника позивача на деякі неточності у заповненні медичних документів суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки деякі описки у медичних довідках не свідчать про неналежність та недопустимість цих доказів. Отже, протокол УЗ-обстеження медичного центру «МІЛАМЕД» від 9 лютого 2024 року, довідка № 180 від 22 лютого 2024 року, що видана ЛКК КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району, довідка КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району № 565 від 27 березня 2024 року, копія обмінної карти пологового будинку, заповненої на ім`я ОСОБА_1 , є належними і допустимими доказами перебування відповідачки у стані вагітності.

Твердження представника відповідача про те, що позивач не причетний до вагітності дружини, оскільки перебував на стаціонарному лікування з 21 грудня 2023 року по 8 січня 2024 року, а відповідачка завагітніла 23 грудня 2023 року, суд відхиляє, адже позивачем та його представником не спростовано презумпцію походження дитини, зачатої у шлюбі, від подружжя, що передбачена приписом ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України.

Крім цього, позивач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів того, що відповідачка вчинила протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо позивача.

Таким чином, оскільки відповідачка є вагітною, а згідно вимог ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини, тому задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 19 квітня 2024 року.

Суддя А.В. Кульбаба