ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 638/6988/23

провадження № 61-15041св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: Харківська обласна ради, Міністерство юстиції України, державний реєстратор Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області Жбадинський Олег Михайлович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яровенко Ольги Юріївни на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року у складі судді Щепіхіної В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської обласної ради, Міністерства юстиції України, державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області Жбадинського О. М. (далі - державний реєстратор Жбадинський О. М.) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування реєстраційної дії, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 03 грудня 2022 року на ХІІІ сесії VІІІ скликання Харківської обласної ради було прийнято рішення від 03 грудня 2022 року № 428-VІІІ «Про припинення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», яке на її думку є незаконним, оскільки прийняте некомпетентним органом.

В підпункті 8.1 пункту 8 цього рішення було вказано про необхідність дострокового розірвання контракту з нею як з керівником зазначеної юридичної особи. Разом з тим, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 20 лютого 2023 року № 2, при подачі документів для проведення реєстраційної дії - внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, 07 грудня 2022 року о 14:56:14 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Науменко Г. Є. було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи суперечать вимогам Конституції та Законам України.

Після отримання зазначено відмови, 12 грудня 2022 року Харківська міська рада повторно з тим самим незаконним рішенням звернулася до державного реєстратора Жбадинського О. М., який здійснив відповідну реєстрацію на підставі тих самих документів, за якими державним реєстратором Науменко Г. Є. було відмовлено в реєстраційній дії.

На час здійснення такої реєстрації вона займала посаду генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» (далі - КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1»).

З метою захисту своїх прав та законних інтересів вона звернулася до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зі скаргою, однак наказом Міністерства юстиції України від 12 червня 2023 року № 1416/7 їй було відмовлено з посиланням на те, що реєстраційна дія, проведена державним реєстратором Жбадинським О. М. щодо КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» відповідає законодавству у сфері державної реєстрації.

Цей наказ є протиправним, необґрунтованим і підлягає скасуванню, так як прийнятий з помилковим тлумаченням положень частини третьої статті 10, частини третьої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», оскільки ані Харківська міська рада, ані Харківська обласна військова адміністрація не мали компетенції та повноважень щодо прийняття рішення про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1».

З моменту прийняття рішення про припинення як юридичної особи КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1», Харківська обласна рада отримала вагому підставу для її звільнення із займаної посади.

В подальшому розпорядженням Харківської обласної ради від 04 квітня 2023 року № 30 її звільнено із займаної посади з достроковим розірвання контракту від 26 грудня 2014 року № 154. Оскільки її звільнення було проведено з грубим порушенням норм чинного законодавства, тому наявні правові підстав для поновлення її на займаній посаді.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 12 червня 2023 року № 1416/7 «Про відмову в задоволенні скарги»;

- визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення Харківської обласної ради від 03 грудня 2022 року № 428-VIII «Про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»;

- визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію від 12 грудня 2022 року № 003084050, вчинену державним реєстратором Жбадинським О. М.;

- визнати протиправним, незаконним та скасувати розпорядження Харківської обласної ради від 04 квітня 2023 року № 30 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1»;

- поновити її на посаді генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки трудові спори з: керівниками та іншими працівниками державних і комунальних підприємств, установ та організацій; працівниками, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; працівниками бюджетних установ не належать до публічно-правових спорів.

Водночас, разом із зазначеними позовними вимогами позивач просить суд визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення Харківської обласної ради від 03 грудня 2022 року № 428-VIII «Про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня».

Аналізуючи предмет позову (певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення) та підставу позову (обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу) в частині вимог щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування про припинення діяльності юридичної особи, вбачається, що позивач просить скасувати відповідне рішення у зв`язку з тим, що в Україні оголошено воєнний стан та Указом Президента України № 68/2022 утворено Харківську обласну військову адміністрацію, яка згідно з вимогами Закону України «Про правовий режим воєнного стану» здійснює повноваження відповідної обласної ради.

Тобто, предметом перевірки у спорі про скасування вищезазначеного рішення Харківської обласної ради є відповідність рішення органу місцевого самоврядування законодавчо визначеному обсягу його компетенції при здійсненні владних управлінських функцій, оскільки позивач вважає, що вказане рішення прийнято некомпетентним органом. Такі позовні вимоги належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, визначаючи юрисдикційну належність спору в частині вимог до державного реєстратора Жбадинського О. М. про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії від 12 грудня 2022 року № 003084050, суд виходив з того, що відносини щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно і державної реєстрації юридичних осіб є різними і регулюються різними нормами матеріального права. Спір про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи не є спором з державним реєстратором про спонукання останнього внести відповідний запис до ЄДР. Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, у тому числі якщо він виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР державним реєстратором запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Cуду від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 серпня 2020 року у справі № 910/13125/19.

Отже, пред`являючи позов до суду, позивач об`єднала вимоги, які належить розглядати за правилами різних видів судочинств, зокрема цивільного, адміністративного та господарського судочинства.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яровенко О. Ю. залишено без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування рішення, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як стосуються спору із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження їх рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

При цьому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі є трудовим спором і повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із тим, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинств.

Разом з тим, зазначивши, що позовна вимога до державного реєстратора Жбадинського О. М. про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії від 12 грудня 2022 року № 003084050, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, місцевий суд не звернув увагу на те, що в даному випадку позивачем є фізична особа, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень. Тому дана вимога також підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, неправильне визначення судом першої інстанції юрисдикції позовних вимог до державного реєстратора про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії не призвело до неправильного вирішення питання. Тому апеляційний суд не вбачав підстав для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яровенко О. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 тощо. Крім того, наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 2, 19 ЦПК України у подібних правовідносинах, коли управлінські рішення суб`єктів владних повноважень призвели до порушення трудових прав іншої особи, якої напряму ці рішення не стосувалися.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Дзержинського районного суду міста Харкова.

30 листопада 2023 року справа № 638/6988/23 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Яровенко О. Ю. мотивована тим, що сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням, або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

В цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з рішенням Харківської обласної ради від 03 грудня 2022 року № 428-VIII «Про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня».

Однак суди не звернули увагу на те, що саме прийняті відповідачами незаконні накази, рішення та розпорядження призвели до звільнення позивача з посади директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1».

За таких обставин, оскільки заявлені в цій справі вимоги стосуються незаконного звільнення позивача з роботи та спрямовані на поновлення її трудових прав, тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2023 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 12 червня 2023 року №1416/7 «Про відмову в задоволенні скарги»;

- визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення Харківської обласної ради від 03 грудня 2022 року № 428-VIII «Про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»;

- визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію від 12 грудня 2022 року № 003084050, вчинену державним реєстратором Жбадинським О. М.;

- визнати протиправним, незаконним та скасувати розпорядження Харківської обласної ради від 04 квітня 2023 року № 30 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1»;

- поновити її на посаді генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1».

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Яровенко О. Ю. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Відповідно до Положення «Про Міністерство юстиції України», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228 Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами повинен бути вирішений спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

01 вересня 2005 року набув чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, в тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до Харківської обласної ради про визнання протиправним, незаконним та скасування рішення від 03 грудня 2022 року № 428-VIII «Про припинення КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», позивач посилалася на те, що вказане рішення прийнято некомпетентним органом.

Тобто предметом перевірки у спорі про скасування зазначеного рішення Харківської обласної ради є відповідність рішення органу місцевого самоврядування законодавчо визначеному обсягу його компетенції при здійсненні владних управлінських функцій.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Жбадинського О. М. про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії від 12 грудня 2022 року № 003084050 є похідними від вищевказаних вимог про визнання протиправним, незаконним та скасування рішення Харківської обласної ради від 03 грудня 2022 року № 428-VIII, оскільки саме на підставі цього рішення державним реєстратором вчинено оспорювану реєстраційну дію, яка стосувалася реєстрації юридичної особи.

При цьому позовні вимоги до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 12 червня 2023 року №1416/7 «Про відмову в задоволенні скарги» позивач обґрунтовувала тим, що вона оскаржувала вищевказані дії державного реєстратора Жбадинського О. М. до Міністерства юстиції України, однак їй було відмовлено.

Тобто вищенаведені позовні вимоги до Харківської обласної ради, державного реєстратора Жбадинського О. М. та Міністерства юстиції України пов`язані між собою та стосуються рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, які підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, посилаючись на незаконність рішення про припинення як юридичної особи КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1», ОСОБА_1 в позовній заяві просила визнати протиправним, незаконним та скасувати розпорядження Харківської обласної ради від 04 квітня 2023 року № 30 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1», поновити її на посаді генерального директора КП «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1», тобто заявила вимоги щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з трудових правовідносин, які підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Враховуючи викладене, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 об`єднала вимоги, які належить розглядати за правилами цивільного та адміністративного судочинства, що згідно з вищенаведеними положеннями частини четвертої статті 188 ЦПК України не допускається, то суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а свідчать про неправильне тлумачення стороною позивача норм процесуального права.

При цьому постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 тощо, на які заявник посилається у касаційній скарзі, містять загальні висновки щодо визначення предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, і висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

Крім того, оскаржувані судові рішення не перешкоджають реалізації права ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів шляхом пред`явлення окремих позовів за правилами цивільного та адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яровенко Ольги Юріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович