ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5428/24 Справа № 225/4045/21 Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

17 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року у справі №225/4045/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року клопотання ОСОБА_1 залишені без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання.

Апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню заявнику за наступних підстав.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просив суд передати Донецькій обласній прокуратурі відповідні дані для внесення повідомлення про злочин до Єдиного реєстру, вчинений адвокатом Карнауховим А.О., а також про винесення судом окремої ухвали у відношенні адвоката Карнаухова А.О.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року у задоволенні вищенаведених клопотань ОСОБА_1 відмовлено.

Перелік ухвал, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, встановлений ч.1 ст. 353 ЦПК України та до цього переліку не включено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про повідомлення про злочин та про відмову у задоволенні клопотання про винесення окремої ухвали.

Отже, оскільки ухвала Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотань оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції та підлягає поверненню.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 61-19138сво18 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена окремо від такого рішення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що, відповідно ч. 2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 19 березня 2024 року повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Судді: