"16" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
05.12.2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.12.2023 року і до припинення дитиною навчання.
Ухвалою суду від 08.12.2023 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 13.12.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Ухвалою суду від 19.02.2024 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи - ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 23.02.2024 року.
Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, встановлений судом строк для подання відзиву сплив.
Третя особа своїм правом на подання до суду пояснень з приводу поданого позову не скористалась.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2005 року сторони у справі зареєстрували шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу (а.с. 5).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року у справі №755/19037/21 шлюб між подружжям розірваний (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про народження, сторони у справі мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

За даними ЄДРСР 14.05.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ у справі №755/7021/21 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.08.2023 року між НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» та позивакою, в інтересах спільної дитини сторін спору - ОСОБА_3 , був укладений договір про навчання в Університеті та договір про надання платної освітньої послуги, за якими дитина сторін навчатиметься на денній формі навчання та на платній основі (а.с. 14-16).

Згідно довідки НТУ України «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського» від 23.10.2023 року №307, ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання і закінчує університет 30.06.2027 року (навчання за кошти фізичних осіб) (а.с. 17).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Спільній дитині сторін виповнилось 18 років, але вона ще до досягла 23-го віку.

ОСОБА_3 продовжує навчання, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достатніми письмовими доказами.

У наданих стороною позивача документах навчального закладу зазначено, що донька сторін навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Крім того, у даному випадку дитина навчається на оплатній основі, що також потребує участі батьків в оплаті освітньої послуги.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідач не заперечував наявності у нього фактичної можливості надавати матеріальну допомогу своїй дочці в зв`язку із продовженням нею навчання. Жодних доказів з цього приводу відповідач до суду не подавав.

Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має бути встановлений у часті від доходу, яка дорівнює 1/6 частині від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Ураховуючи положення ст. 182 СК України суд приймає до уваги відсутність посилань сторони відповідача, із наданням відповідних доказів, на загалом неможливість надання дитині утримання. Суд враховує відсутність посилань відповідача на свій стан здоров`я, приймає до уваги його вік, що вказує на можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Також суд ураховує, що навчання дитини в університеті є оплатним.

При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідач не має матеріальної можливості допомагати своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання матеріали справи не містять.

Суд ураховує наявність можливості надавати утримання дитині самою матір`ю - позивачкою у справі, адже вона вже здійснила перший платіж за навчання доньки.

А також визначаючи розмір аліментів, суд ураховує, що згідно судового наказу зазначеного вище, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від доходу, отже після припинення сплати аліментів на дитину, яка досягла повноліття, відповідач має продовжувати сплачувати аліменти на іншу дитину в розмірі 1/6 від всіх своїх доходів.

За таких обставин, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину - 1/6 частина від всіх видів заробітку (доходу), адже таким чином загальний розмір аліментів на повнолітню та неповнолітню дитину становитиме 1/3 частину від доходів, що в цілому відповідає вимогам законодавства щодо сплати аліментів на утримання двох дітей.

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 182, 191, 192, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 05.12.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 23 (двадцяти трьох) річного віку.

Право на утримання (стягнення аліментів) припиняється у разі припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.04.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя -