Справа № 457/1762/23 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/438/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстрації права власності, припинення права власності,

в с т а н о в и в:

05 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстрації права власності, припинення права на власність.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 08 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк 7 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 15 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач покликається на те, що судом безпідставно вказано на недоліки позовної заяви, зокрема, щодо відсутності доказів, які підтверджують обставини справи, позаяк, такі докази долучені ним до позовної заяви, а ті докази, які він не міг подати разом із позовною заявою, заявив клопотання про їх витребування судом; щодо відсутності відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, то наголошує, що в даній категорії справ, як і в більшості справ, відсутній обов`язок сторони досудово врегульовувати такі відносини; щодо незазначення попереднього розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то такі витрати є затратами позивача і саме йому належить право ставити питання чи ні про їх відшкодування; щодо зазначення позовних вимог та долучення квитанцій про сплату судового збору, який сплачено по іншій справі, то зазначає, що ним заявлено дві вимоги, а не три, і у позовній заяві є посилання на судову практику суду найвищої інстанції, де роз`яснено нерозривність позовної вимоги про скасування реєстрації права власності із постановленням судом рішення про припинення такої власності. Додає, що скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав. Саме така одночасність і є однією позовною вимогою. Щодо неврахування судом долучених до позовної заяви квитанцій про сплату судового збору, то наголошує, що в Законі України «Про судовий збір» відсутня норма, яка забороняє особі подавати ті самі банківські документи про сплату судового збору зі справи, що не була розглянута, провадження по якій не відкривалось.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.03.2024 року, є дата складення повного судового рішення 29.03.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу від 08 грудня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява позивача не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Зокрема, судом зазначено, що позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Цап О.П. 17.06.1992 року, спадкова справа №15/92р., зареєстроване в реєстрі за №1618;

- скасувати реєстрацію права власності на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , здійснені 03.03.1993 року КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно з якими оформлено право власності на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частках 1/4 кожна від загальної площі у будинку АДРЕСА_1 ; та

- припинити право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частках 1/4 кожна від загальної площі у будинку АДРЕСА_1 .

Судом зазначено, що за подання позову з такими вимогами, позивачем не сплачено судовий збір, а долучені до апеляційної скарги квитанції про сплату судового збору №210602420 від 05.06.2023 року на суму 1073 грн. 60 коп. та №215559695 від 03.07.2023 року на суму 1073 грн. 60 коп., не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки такі були долучені до позовної заяви в іншій справі.

Крім цього, суд вказав, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги; в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не було долучено письмових доказів щодо підтвердження викладених обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги; в порушення вимог п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; в порушення вимог п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

За висновком суду першої інстанції, дані обставини унеможливлюють відкриття провадження у справі.

Позивачу було встановлено строк 7 днів з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав копію ухвали Трускавецького міського суду від 08 грудня 2023 року про залишення позовної заяви без руху 16.12.2023 року.

21.12.2023 року позивач подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив про безпідставність вимог ухвали про залишення його позовної заяви без руху.

Проте, визнаючи позовну заяву неподаною, суд першої інстанції вважав, що позивач недоліки позовної заяви не усунув, вимоги ухвали від 08 грудня 2023 року не виконав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З урахуванням перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, а саме п.15.2, станом на день постановлення даної ухвали, в суді функціонує автоматизована система документообігу суду.

Поняття автоматизованої системи визначено у п.1.2.1 Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30, у відповідності до якого, автоматизована система сукупність комп`ютерних програм і відповідних програмно-апаратних комплексів судів та Державної судової адміністрації України, що забезпечує функціонування документообігу суду, обіг інформації між судами різних інстанцій та спеціалізацій, передачу інформації до центральних баз даних залежно від спеціалізації судів, захист від несанкціонованого доступу тощо.

У місцевих та апеляційних загальних судах (крім апеляційного суду міста Києва) використовується комп`ютерна програма «Д-3», розроблена адміністратором автоматизованої системи для загальних судів (п.1.4.3 Положення).

Таким чином, в автоматизованій системі Трускавецького міського суду Львівської області є комп`ютерна програма «Д-3».

Вказаною вище програмою реалізовано функцію щодо перевірки надходження коштів, згідно платіжного документа, який поданий стороною, до спеціального фонду Державного бюджету України, шляхом надсилання в автоматичному режимі Державною казначейською службою України на адресу суду відомостей про зарахування таких коштів, та у разі їх надходження, в автоматичному режимі здійснюється поєднання платіжного документа із обліково-статистичною карткою (далі ОСК) на цивільну справу, по якій було сплачено судовий збір.

Саме у вказаний вище спосіб, щодо виконання вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви позивачем долучено платіжні документи: квитанцію №215559695 від 03.07.2023 року про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. та квитанцію №210602420 від 05.06.2023 року про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Як встановлено місцевим судом, на підставі інформації наявної в автоматизованій системі документообігу суду «Д-3», квитанція №210602420 від 05.06.2023 року на суму 1073 грн. 60 коп. та квитанція №215559695 від 03.07.2023 року на суму 1073 грн. 60 коп. вже були зареєстровані в цивільній справі №457/900/23 (провадження №2/457/188/23), та поєднані з ОСК на дану цивільну справу.

По вказаній справі, ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 29 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстрації права власності, припинення права на власність, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Залишаючи без руху позовну заяву з підстав несплати позивачем судового збору за три вимоги немайнового характеру, судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що справа №457/900/23, по якій судовий збір було сплачено позивачем і зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, не розглядалася по суті, оскільки позовна заява, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та офіційного веб-сайту судової влади України, ухвалою від 29 вересня 2023 року повернута позивачеві.

Сплачена сума судового збору ОСОБА_1 повернута не була.

Отже, судовий збір було сплачено ОСОБА_1 за місцем розгляду справи та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України. Позивач не вимагав повернення раніше сплаченої суми судового збору, хоча таке право встановлено законом (п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому, чинне законодавство не містить заборони для позивача при повторному зверненні до суду додати первісний документ про сплату судового збору, якщо належно сплачена ним сума не була повернута судом.

В постанові Верховного Суду від 04.11.2020 року у справі №609/538/19 (провадження №61-14017св20) зазначено, що частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №826/2429/18 та від 20.02.2019 року у справі №823/1940/18.

Відтак, оскільки чинним цивільним процесуальним законодавством не встановлено обмежень щодо повторного подання платіжного доручення про сплату судового збору у разі визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що в такому випадку позивач не позбавлений можливості повторно звертатися до суду з тими ж документами, зокрема і платіжним дорученням, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Отже, судом першої інстанції не з`ясовано, чи необхідно позивачу, який має право на повернення судового збору в зв`язку із поверненням позовної заяви, повторно сплачувати судовий збір і чи не буде повернення позовної заяви з цих підстав формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Покликання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2019 року в справі №1540/3297/18, є помилковим, оскільки він не релевантний для даної справи: у справі №1540/3297/18 судом було залишено позов без розгляду, а згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про судовий збір», за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Що стосується мотивів ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині неподання обґрунтованого розрахунку судових витрат, які поніс, або має понести позивач, то судом першої інстанції в ухвалі не надано оцінки тому, що позовна заява, відповідно до вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, містить перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, і що відсутність у позові попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, що передбачене п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, може свідчити про відсутність таких витрат.

Необхідно зауважити, що аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Разом з тим, ненадання відповідних доказів не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки останній звернувся до суду за захистом своїх прав та надав відповідні документи, які вважав за потрібне для підтвердження своїх вимог.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, в достатній мірі не врахував положення п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, зокрема, чи могло бути досудове врегулювання спору у даній категорії справ. Незазначення в позовній заяві відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, свідчить, що такі заходи не проводилися, відповідно, не зазначались позивачем.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції взагалі не врахував письмових пояснень позивача, які по суті є тотожними доводам апеляційної скарги, внаслідок чого, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, не продовживши строк, для усунення недоліків позовної заяви.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви №6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню апеляційним судом з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 15 січня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич