Справа № 186/133/24
Провадження № 2/172/157/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В

До суду на підставі ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2024 року надійшла вищевказана позовна заява за підсудністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 5154533. Договір позики підписано електронним підписом позичальника. 13.07.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 13-07/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 13.07.2023 року до договору факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22120,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15120,00 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Крім того, 24.02.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78739344. Договір позики підписано електронним підписом позичальника. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 23.08.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48000,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Позивач просить стягнути з відповідача вищевказані заборгованості за кредитними договорами та судові витрати у справі.

Ухвалою від 19.03.2024 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у позовній заяві просить розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження у відсутність представника позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 78739344 від 24.02.2023 року від первісного кредитора, оскільки договір факторингу від 14.06.2021 року був укладений раніше ніж сам договір позики і станом на 2021 рік у позивача не існувало права вимоги до відповідача. Крім того, позивач надав витяг з Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 року, який не містить підписів сторін договору факторингу, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача. Безпосередньо Реєстр боржників № 9 від 23.08.2023 року позивач суду не надав і не підтвердив здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. Крім цього, позивач не надав суду доказів укладення ОСОБА_1 кредитних договорів в електронному вигляді, з форми та змісту кредитних договорів неможливо встановити достовірність зазначених у них обставин. При цьому, відповідач заперечує проти заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Також позивач не надав суду Правил надання фінансових послуг ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору позики № 5154533 від 09.02.2023 року та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які є невід`ємною частиною договору позики №78739344 від 24.02.2023 року і з якими відповідач погодився і ознайомився до моменту підписання кредитних договорів. Позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитним договорам розрахункових документів або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Наданий суду розрахунок заборгованості за договорами позики позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит та розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки відсутні первинні бухгалтерські документи.

Представник позивача ОСОБА_3 надала суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що договори позики укладені ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІФОЮ» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 09.02.2023 року та 24.02.2023 року відповідно були укладені з використанням електронного підпису відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаного відповідачем при укладенні договорів, тому за правовими наслідками електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, для укладання договорів відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договором не були б укладеними, що в свою чергу підтверджує укладання кожного з вказаних договорів в електронній формі. Також зазначає, що предметом спору є захист порушеного права позивача, яке полягало у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за договорами позики шляхом стягнення заборгованості за ними. Факт передання коштів позичальнику первісними кредиторами підтверджується наявними в матеріалах справи договорами позики, а посилання відповідача на відсутність доказів про отримання ним кредитних коштів є помилковим і безпідставним, оскільки предметом цього спору не є визнання договору недійсним чи розірвання договору. Щодо надання повного реєстру боржників повідомляє, що реєстр носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, у зв`язку з чим позивач надає витяг з Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 року та витяг з Реєстру боржників від 13.07.2023 року. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, позивач вважає їх необґрунтованими.

Представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що надані позивачем докази долучені до відповіді на відзив не можуть бути прийнятими судом, оскільки вони повинні бути подані разом з позовною заявою, про наявність доказів, які не можуть бути подані позивачем під час подання позову до суду у позовній заяві не зазначено. Крім того, позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку на подання таких доказів і не обґрунтовано неможливості подання такого клопотання у встановлений законом строк. Наданий позивачем документ на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів не дає можливості встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції. Крім того, з цього документа слідує, що кошти перераховані через невстановленого посередника, про якого в договорі позики відсутня будь-яка інформація.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду договір позики № 5154533, укладений 09.02.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» і ОСОБА_1 та № 78739344, укладений 24.02.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , а також розрахунки заборгованості, відповідно до яких за договором № 5154533 від 09.02.2023 року відповідач має заборгованість в сумі 22120,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15120,00 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою; за договором № 78739344 від 24.02.2023 року відповідач має заборгованість в сумі 48000,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року під час розгляду справи № 127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Відповідач не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

При цьому, позивачем не доведено будь-якими доказами, що відповідач пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІФОЮ», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» при вході в особистий кабінет на сайті, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, яку він би сам зазначив. Так, позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу останнім на сайт товариств за допомогою логіну особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а також, що зазначені у договорах позики одноразові ідентифікатори були направлені на номер телефону чи електронну пошту ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач при зверненні до суду з позовом, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 5154533 від 09.02.2023 року становить 22120,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15120,00 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою; за договором позики № 78739344 від 24.02.2023 року становить 48000,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Проте позивачем не надано первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитами, не надано виписок з рахунків з відображенням операцій, які проводились за даними рахунками, отже позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості і перевірити нараховані суми боргу неможливо.

Як передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зроблені такі висновки.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту відповідно до положень договорів позики № 5154533 від 09.02.2023 року та № 78739344 від 24.02.2023 року. Натомість відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів.

Окрім цього, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Варто зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за договором позики № 5154533 від 09.02.2023 року, укладеним ОСОБА_1 , оскільки відповідно до договору факторингу № 13-07/2023, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору, який підписаний лише представником позивача, а наданий позивачем Реєстр боржників від 13.07.2023 року суд не бере до уваги, оскільки він поданий з порушенням порядку та строків, встановлених для подання доказів, а окрім цього, містить лише першу та останню сторінки.

Щодо переходу права вимоги за договором позики № 78739344 від 24.02.2023 рокусуд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 відповідно до умов договору позики № 78739344 від 24.02.2023 року, уклавши договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

З матеріалів справи судом встановлено, що договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 , з якого позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 24.02.2023 року.

Натомість, зі змісту п. 1.1. договору факторингу від 14.06.2021 року вбачається, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 14.06.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, укладеним з відповідачем 23.02.2023 року, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 року, ще не був укладений.

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023 року та № 14/06/21 від 14.06.2021 року стороною позивача не надано. Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023 року та Додаткова угода № 10 від 23.08.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не містять загальної суми заборгованості та суми грошових коштів, яку фактор сплачу клієнтові.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги за договорами позики, укладеними між первісними кредиторами та відповідачем, а також не надано доказів на підтвердження дійсності укладення цих договорів в порядку встановленому Законом України «Про електронну комерцію» та надання у зв`язку з цим грошових коштів відповідачу.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено у повному обсязі, то судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. До інших судових витрат належать витрати на правничу допомогу, які представник відповідача просить стягнути з позивача. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер на надання правничої допомоги, виданий і підписаний адвокатом Калініним С.К. з метою надання правової допомоги ОСОБА_1 ; договір від 19.03.2024 року про надання професійної правничої допомоги, підписаний адвокатом та клієнтом; додаток № 1 до договору, яким визначено гонорар в розмірі 7500 грн. І який таокж підписаний сторонами договору від 19.03.2024 року; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 01.04.2024 року з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) та вартістю цих робіт (послуг); квитанцій про сплату ОСОБА_1 коштів за надання юридичних послуг.

Таким чином, вказані судові витрати обґрунтовані, тому є достатні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України,

ст.ст. 512, 514, 1054, 1077, 1078 ЦК України, -

У Х В А Л И В

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк