Номер провадження: 22-ц/813/88/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до угод, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кисельова В.К. 08 серпня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до угод (т. 1 а.с. 1-3).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками, в рівних частинах, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказане домоволодіння розміщене на земельній ділянці площею 516 кв.м., згідно з рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №275 від 13 квітня 1958 року та акту зазначення меж.

Однак, у фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 562 кв.м.

Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у цивільній справі № 523/7392/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельної ділянки, яким було відмовлено ОСОБА_3 у відповідному цивільному позові.

Вищевказане рішення суду апеляційної інстанції ґрунтувалось на тому, що ще 08 липня 2005 року ОСОБА_4 , батько відповідача, та ОСОБА_1 домовилися про порядок користування земельною ділянкою підтвердивши свою згоду в заяві посвідченій нотаріусом.

Згідно із змістом вказаної заяви було визначено порядок користування ділянкою загальною площею 0,0536 га, в користування ОСОБА_4 передано ділянку площею 0,0190 га, а ОСОБА_1 ділянку площею 0,0346 га.

Позивач стверджував, що відповідач захопив земельну ділянку, яка значно більша ніж та, яка було визначена у спільній заяві від 08 липня 2005 року.

Данні обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №523/7392/15-ц та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року.

На підставі викладеного, позивач просив: встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Хімченко Р.О.; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 та членам його сім`ї в користуванні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (т. 1 а.с. 194-197).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а.с. 203-205).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі

Відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спадщину після його смерті за заповітом прийняла дружина померлого - ОСОБА_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2023 року було замінено відповідача по справі, а саме: замість ОСОБА_3 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 .

Сторони про розгляд справи на 02 квітня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Сповіщення ОСОБА_1 здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , який своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 275 від 11 квітня 1958 року та акту зазначення меж, попередньому власнику домоволодіння - ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку АДРЕСА_2 , на якій збудовано житловий будинок.

У жовтні 1969 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , придбав у ОСОБА_6 1/2 частину домоволодіння, що підтверджується рішенням народного суду Ленінського району м. Одеси від 24 листопада 1970 року.

ОСОБА_1 є співвласником зазначеного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та йому належить 1/2 частина цього домоволодіння в порядку спадкування після смерті його діда ОСОБА_6 .

08 липня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовилися про порядок користування земельною ділянкою, підтвердивши свою згоду у посвідченій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Хімченком Р. О. заяві.

За змістом вказаної заяви було зазначено порядок користування ділянкою, загальною площею - 0,0536 га., та у користування ОСОБА_4 передано ділянку площею 0,0190 га, зовнішні межі під літ. «А-Б-В-Г-А» для будівництва та експлуатації житлового будинку, а ОСОБА_1 - ділянку площею 0,0346 га, зовнішні межі під літ. «В-Г-Е-Д-В».

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2009 року, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 39,6 кв.м., зазначеного на плані літ. «А» та надвірних будівель та споруд: сарай - М, сарай - О, сарай - Н, сарай - И, сарай - З, душ - С, убиральня - Е, навіс - К, № 1-12- огородження, І - цистерна, ІІ, ІІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці загальною площею 562 кв.м.

Колегія суддів враховує, що у травні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року у справі № 523/7392/15 позов ОСОБА_3 було задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 516 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана згідно рішення № 275 від 11 квітня 1958 року виконкому Ленінської райради депутатів трудящих, між співвласниками домоволодіння ОСОБА_7 і ОСОБА_1 . Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку, площею - 237 кв.м., розташовану з приляганням до фасадної, лівої і задньої зовнішніх меж згідно другого варіанту висновку № 5751/24 від 25 квітня 2016 року судової земельно-технічної експертизи:

-від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої відступом 9,05 м (6,02 + 3,03) від лівої зовнішньої межі ділянки та 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,80 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 1,10 м; далі поворот направо і далі по осях міжквартирнихпр перегородок відокремлюючих квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на задню зовнішню межу земельної ділянки; поворот направо уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на задню зовнішню межу ділянки по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,23 м; поворот наліво уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,62 м; далі по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,50 м; поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,0 м; поворот наліво по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,92 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,93 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до нежитлової будівлі, відрізок довжиною 1,50 м; далі уздовж зовнішньої стіни нежитлової будівлі орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 3,22 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки через нежитлові будівлі до примикання до точки розташованої з відступом 2,41 м від задньої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 10,22 м; поворот наліво по напрямку до фасадної зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,61 м від фасадної межі земельної ділянки, відрізок довжиною 27,00 м; поворот наліво по напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 9,05 м. Вхід на виділену ділянку визначено залишити існуючий в фасадній межі ділянки з боку вул. 31-а Лінія.

Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 279 кв.м., по другому варіанту, яка описується наступним чином:

-від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої з відступом 9,05 м. (6,02 + 3,03) від лівої зовнішньої межі ділянки та 0,54 м. від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,80 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки. відрізок довжиною 1.10 м; далі поворот направо і далі по осях міжквартирних перегородок відокремлюючих квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на задню зовнішню межу земельної ділянки; поворот направо уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на задню зовнішню межу ділянки по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,23 м; поворот наліво уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,62 м; далі по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,50 м; поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,0 м; поворот наліво по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,93 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки відрізок довжиною 2,94 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до нежитлової будівлі, відрізок довжиною 1,50 м; далі уздовж зовнішньої стіни нежитлової будівлі орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 3,33 м; поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки через нежитлові будівлі до примикання до точки розташованої з відступом 2,37 м від задньої зовнішньої межі земельної ділянки та 0,30 м від правової зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 8,90 м; поворот направо по напрямку до фасадної зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,43 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 0,10 м. від правої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 27,00 м; поворот направо до лівої зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,54 м від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 9,05 м. від лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 10,07 м. Вхід на виділену ділянку співвласнику ОСОБА_1 залишено з вул. 31 Лінія. Зобов`язано ОСОБА_1 знести самовільно встановлений паркан від фасадної сторони до житлового будинку літ. «А», зазначений від точки 8, 9 до точки 10 в графічному додатку до топографо-геодезичних вишукувань за адресою: АДРЕСА_1 ; паркан з металевої сітки, встановлений від житлового будинку літ. «А» з прибудовами до гаража літ. «д», зазначений точками 14, 15, 16, 17, 18; паркан по фасадній межі, який знаходиться на земельній ділянці, яку згідно варіанту № 2 висновку експертизи пропонується виділити ОСОБА_7 , зазначений точками 7, 8, 9.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року змінено. Викладено п`ятий та шостий абзаци резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року в наступній редакції: «залишено у користуванні ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 279 кв.м. по другому варіанту, межі якої описуються наступним чином:

-від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої з відступом 9,05 м (6,02+3,03) від лівої зовнішньої межі ділянки та 0,54 м. від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,80 м.; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 2,0 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж фасадної зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на фасадну зовнішню межу ділянки відрізок довжиною 1,10 м; далі поворот направо і далі по осях міжквартирних перегородок відокремлюючих квартир співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на зовнішню межу земельної ділянки; поворот направо уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на задню зовнішню межу ділянки по напрямку до правової зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,23 м; поворот наліво уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,62 м; далі по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,50 м; поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,0 м; поворот наліво до напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,93 м; поворот наліво по напрямку до лівої зовнішньої межі, відрізок довжиною 2,94 м; поворот направо по напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки до примикання до нежитлової будівлі, відрізок довжиною 1,50 м; далі уздовж зовнішньої стіни нежитлової будівлі орієнтованої на ліву зовнішню межу ділянки, відрізок довжиною 3,33 м; поворот направо по напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки через нежитлові будівлі до примикання до точки розташованої з відступом 2,37 м. від задньої зовнішньої межі земельної ділянки та 0,30 м. від правої зовнішньої межі земельної ділянки. відрізок довжиною 8.90 м; поворот направо по напрямку до фасадної зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,43 м. від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 0,10 м. від правової зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 27,00 м; поворот направо по напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки до точки розташованої з відступом 0,54 м. від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки та 9,05 м. від лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 10,07 м. Вхід на виділену ділянку співвласнику ОСОБА_8 залишено з вул. 31 Лінія». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду у справі № 523/7392/15 мотивована тим, що між попередніми співвласниками будинку було досягнуто домовленості про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до нотаріально посвідченої угоди від 08 липня 2005 року.

При цьому судом обґрунтовано не взято до уваги домовленість попередніх співвласників будинку щодо користування землею, оскільки рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 275 від 11 квітня 1958 року попередньому власнику було надано у користування земельну ділянку розміром 516 кв.м., у той час нотаріально посвідченою угодою визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,0536 га, а земельна ділянка зазначеною площею сторонам не надавалась.

У справі проведена судова земельно-технічна експертиза, висновком якої визначено можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, експертом взято за основу площу, яка виділена попередньому власнику будинку у користування на підставі рішення райради.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням у цивільній справі №523/7392/15, яке набрало законної сили, встановлено, що порядок користування спірною земельною ділянкою слід визначити відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 квітня 2016 року № 7575/24, який відповідає ідеальним часткам співвласників у домоволодінні, є оптимальним та доцільним, дозволяє співвласникам обслуговувати житловий будинок та споруди, при цьому судами трьох інстанцій не взято до уваги домовленість попередніх співвласників будинку щодо користування землею, оскільки рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 275 від 11 квітня 1958 року попередньому власнику надано у користування земельну ділянку розміром 516 кв.м., у той час нотаріально посвідченою угодою визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,0536 га, земельна ділянка зазначеною площею сторонам не надавалась.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Хімченко Р.О.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно ч. 1, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17 (провадження № 61-7504св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року в справі № 6-2454цс16 та Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 лютого 2020 року в справі № 497/1137/17, від 03 листопада 2020 року в справі № 653/1760/16.

Згідно приписів ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що право власності у сторін на земельну ділянку по АДРЕСА_4 не виникало за підстав, визначених у ст. 81,87 ЗК України, тобто, сторони є користувачами земельної ділянки, а не співвласниками.

За таких підстав, застосувати дію ст. 88 ЗК України у виниклих правовідносинах неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У підп. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що у даному випадку можливо визначення порядку користування земельною ділянкою лише в судовому порядку, що і було зроблено судом апеляційної інстанції при розгляді цивільної справи № 523/7392/15, а вимагати встановлення порядку земельною ділянкою відповідно до умов договору можуть лише співвласники земельної ділянки, якими сторони у даній справі не являються.

Таким чином, суд вірно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у відповідності до заяви та схеми розподілу земельної ділянки від 08 липня 2005 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Хімченко Р.О., у реєстрі за 3143,3142, є безпідставними та не підлягали задоволенню.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_3 здійснював перешкоди ОСОБА_1 та членам його сім`ї у користуванні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, такі вимоги також не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказаних висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують, зміст апеляційної скарги складається лише із переліку нормативно-правових актів, та не містить обґрунтованих доказів на спростування законних доводів суду, викладених у оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що у цій справі ОСОБА_1 фактично намагається переглянути обставини, які встановлені рішенням, що набрало законної сили, у справі № 523/7392/15, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 квітня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе