(2/199/723/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.07.2017 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії лімітом 200000 грн. Процентна ставка 26 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж 7 % від загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень.

Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладання зазначеного договору та приєднався до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми, яка діяла на час його підписання.

АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 51681,72 грн..

20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27.07.2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ..

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 20.12.2021 року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 51681,72 грн..

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив та від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість у сумі 51681,72 грн., разом із судовими витратами у сумі розміром 2684,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що будь-якої інформації, повідомлення або сповіщення про відступлення права вимоги за договором факторингу від 20.12.2021 року за кредитним договором від 27.07.2017 року від АТ «Альфа-Банк» або від ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» він не отримував, а факт переходу прав вимоги від клієнта до фактора за вказаним договором факторингу не підтверджується належними доказами.

Зазначив, що не отримував від банку оригіналу кредитного договору та не був ознайомлений з його змістом, що свідчить про відсутність погодження умов договору між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, у тому числі щодо розміру процентної ставки за користування кредитом.

Згідно виписки по рахунку з кредитною карткою за період з 27.07.2017 року по 20.12.2021 року:

-всього надходжень за вказаний період - 78 602,93 грн.,

-всього витрат за вказаний період -78 602,93 грн..

Таким чином, наданою випискою по кредитній картці позивач підтверджує відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту (кредитними коштами).

Враховуючи відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, та враховуючи відсутність підписаного з відповідачем договору на банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк», а значить і відсутність погодження з відповідачем умов кредитування, у тому числі і щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, приймаючи до уваги відсутність доказів підтвердження виконання позивачем умов пунктів 2.1 та 4.2 Договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року щодо оплати ціни права вимоги, тобто відсутність доказів набуття права вимоги, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2017 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії лімітом 200000 грн. Процентна ставка 26 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж 7 % від загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень (а.с.3). Факт укладання вказаного кредитного договору з АТ «Альфа-Банк» відповідачем не заперечується.

20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу №4, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-Банк» (Клієнт) відступає ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (Фактор) за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» приймає належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.7-11).

Згідно п. 2.1. вказаного Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються "Боржники" або "Боржник") за договорами (надалі іменуються "Основні договори" або "Основний договір", в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.

Згідно п. 2.3 Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року AT «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» погодили, що Право Вимоги вважається відступленим Фактору здати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору факторингу Ціна права вимоги за цим Договором становить 12 878 944 (дванадцять мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривень 00 копійок. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12 878 944 (дванадцять мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривень 00 копійок, шляхом перерахування на рахунок Клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між AT «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, яким AT «Альфа-Банк» передало своє право вимоги позивачу.

Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між AT «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» договору факторингу №4 від 20.12.2021 року.

Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним на рахунок AT «Альфа-Банк» ціни Прав Вимоги за Договором факторингу №4 від 20.12.2021 року, з дати здійснення якої право вимоги вважається відступленим Фактору (п. 2.3 Договору факторингу).

Крім того, матеріали справи не містять Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку №2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п. 2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги.

Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу №4 від 20.12.2021 року, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо недоведеності позивачем переходу до нього права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року.

Що стосується вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., то суд виходить з наступного.

В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається.

За ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №01/12-23, укладеного 01.12.2023 року між адвокатом Жупинським М.А. та відповідачем ОСОБА_1 ; акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №01/12-23 від 01.12.2023 року про надання правничої допомоги; ордером на надання правничої (правової) допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордера №11/12 від 11.12.2023 року.

Суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень.

Європейський суд з прав людини зазначив, що присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн..

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати в розмірі 2684 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 245, 263-265, 268, 274, 279, 282 ЦПК України, ст.ст. 634, 638, 1054, 1055, ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г.Якименко