Справа № 136/1654/23
Провадження № 22-ц/801/757/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В, Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ахрамович Ян Ігорович, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д. Т. в залі суду в м. Липовець Вінницької області, повне судове рішення складено 15 лютого 2024 року,

в цивільній справі № 136/1654/23 за позовом ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_1 , та в якості позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник Марія Василівна та Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник Марія Василівна та Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 - мати позивача ОСОБА_1 , та бабуся ОСОБА_2 , а після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Зауважили, що вказаний житловий будинок набутий під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , тому є спільною сумісною власністю подружжя. Однак цей будинок згідно з правовстановлюючим документом був оформлений саме на ім`я ОСОБА_3 як чоловіка, який доводиться позивачам дідусем та батьком. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом, є її чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_6 , яка померла раніше спадкодавця, а її сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини сироти. ОСОБА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її рідної сестри ОСОБА_6 , на підставі розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області №131 від 24.02.2016, призначено опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , а щодо виділення йому 1/2 частки зі спільного майна подружжя він вказав, що не претендуватиме на свою частку. Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його опікун намагалися довести, що він міг набути права спадкування тієї частки у спадковому майні бабусі ОСОБА_5 , яку б отримала його покійна мати ОСОБА_6 , а саме: в розмірі 1/6 частки будинку по АДРЕСА_1 , а його законний представник ОСОБА_1 , як дочка ОСОБА_5 , могла набути права спадкування частки у спадковому майні своєї матері в розмірі 2/6 частки. Однак, не зважаючи на відмову ОСОБА_3 від своєї частки у спадщині після смерті дружини, він одноосібно уклав договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , з ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили:

- визнати право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки зазначеного будинку;

- визнати право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_1 у розмірі 2/6 частки зазначеного будинку;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований приватним нотаріусом Мельник М. В. 20.04.2023;

- витребувати спірний житловий будинок з незаконного володіння ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у цій справі за ухвалою суду від 30.08.2023, за якою накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться у власності ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований Приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Мельник Марією Василівною 20.04.2023.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у своїй заяві від 09.03.2017 про прийняття спадщини матері, ОСОБА_1 не вказала, яке саме майно входить до спадкової маси ОСОБА_5 .. Більше ніж через рік ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а також діючи в інтересах її підопічного ОСОБА_2 . Будь-яких претензій не висловлювали щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 05.04.1988 про право особистої власності було видане на ім`я ОСОБА_3 . Суд зауважив, що факт подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини свідчить лише про намір реалізувати право, однак не свідчить про право власності на майно, оскільки для реалізації права на майно слід вчинити обов`язкові дії: надати документи, які підтверджують правові підстави для володіння майном, отримати свідоцтво про право на власність, зареєструвати його в обов`язковому порядку в реєстрі речових прав. У разі відсутності у спадкоємців ОСОБА_1 та її підопічного ОСОБА_2 правовстановчого документа на частку будинку у спадщині ОСОБА_5 , а також відсутності державної реєстрації цього права, все ж таки не можна визнати, що спадкоємці набули право власності, оскільки навіть якщо вони і могли користуватися будинком, але розпорядитися ним вони не могли. Суд встановив, що позивачі не довели наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування, а матеріали справи, крім роз`яснень приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. від 26.06.2023, адресованих ОСОБА_2 , не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені спадщини.

Разом з тим, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, навіть якщо припустити, що позивачі ніби й не знали, що будинок по АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та його дружини, нині покійної, ОСОБА_5 , і не змогли це довести нотаріусу, то необхідно звернути увагу на постанову Верховного Суду від 23.11.2022 у справі №752/9653/20, де суд сформулював висновок про те, що якщо набуте подружжям за час шлюбу майно оформлене на другого з подружжя, який ще живий, і спадкоємці не мають змоги довести факт існування спільного майна подружжя в нотаріальному процесі, у зв`язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, то лише тоді відповідний спадкоємець може звернутися до суду за правилами позовного провадження і захистити свої спадкові права, зокрема шляхом визнання права на спадкування частки спадкодавця (на відповідну частку у спільному майні подружжя), а у випадку відчуження майна після смерті спадкодавця другим з подружжя з позовом про стягнення грошової компенсації за свою частку у спадковому майні.

07 лютого 2024 року Липовецький районний суду Вінницької області постановив окрему ухвалу, яку мотивував тим, що неналежне виконання обов`язків ОСОБА_1 по догляду за дитиною ОСОБА_2 щодо якої встановлена опіка, спричинило порушення гарантій збереження права дитини на житло, (в зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_2 вимушений жити в чужій найманій квартирі по АДРЕСА_2 ), та відсутність належного контролю за діями опікуна зі сторони органів опіки і піклування.

Суд цією окремою ухвалою доводить до відома про обставини, які встановлено судом в ході розгляду цивільної справи №136/1654/23 Національну соціальну сервісну службу України, оскільки її діяльність спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, захисту прав дітей, здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та за дотриманням прав дітей. Крім того, про факти неналежного виконання обов`язків ОСОБА_1 по догляду за дитиною ОСОБА_2 , щодо якої встановлена опіка, спричинивши порушення гарантій збереження права дитини на житло, суд вважає за потрібне повідомити Київську обласну прокуратуру задля вжиття заходів реагування, щодо фактів викладених в цій окремій ухвалі з метою захисту прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ахрамович Я. І., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2024 року вказану справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року вказану цивільну справу витребувано з Липовецького районного суду Вінницької області, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 06 березня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, визначено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 26 березня 2024 року розгляд справи призначено 09 квітня 2024 року о 11.40 год. з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Ахрамовича Я. І. про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідь приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. від 26.06.2023, надана позивачем до матеріалів справи, разом з позовом, за своєю суттю фактично є відмовою в оформлені спадщини, оскільки приватним нотаріусом було роз`яснено спадкоємцям, що нотаріус не може видати відповідне свідоцтво про право власності, проте частку спадкодавця ОСОБА_5 у спільному сумісному майні подружжя можливо успадкувати в судовому порядку. Окрім цього матеріали справи містять докази того, що заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок була подана, однак приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. не було її задоволено шляхом видачі відповідного свідоцтва.

Вказує, що Верховний Суд неодноразово виснував, що листи роз`яснення надані нотаріусами у відповідь на заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, фактично є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, і відповідно є підставою для визнання за особою права власності у порядку спадкування. Разом з тим, судом першої інстанції не були враховані дані правові висновки, зроблені Верховним Судом, у зв`язку з чим суд дійшов неправильного висновку щодо того, що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені спадщини. Вважає, що апелянтом було надано докази відсутності умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом. Відповідно, оскільки в нотаріальному порядку позивачі не мали можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, вони звернулися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зауважує, що суд першої інстанції дійшов висновку, що набуття права на частку спірного будинку у порядку спадкування пов`язане із отриманням правовстановлюючого документа. Однак позивачі мають право на спадкове майно, яке підлягає захисту в суді, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Таким чином, керуючись вимогами чинного законодавства, позивачі приймаючи спадщину ОСОБА_5 могли прийняти її лише у повному обсязі, а відповідно висновок суду першої інстанції про те, що вони не успадкували частки у спірному будинку водночас при цьому успадкували інше майно спадкодавця, є безпідставним. Оскільки відмова у задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом нерозривно пов`язана з відмовою у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння, то наявні підстави для скасування рішення і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Мельник В. О. посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Звертає увагу на той факт, що представник позивачів 06.02.2024 повідомив суд, що останнім весь час (в тому числі з моменту відкриття спадщини) було відомо про те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Разом із тим позивачі не скористалися своїм правом щодо оформлення права на спадщину. Також вказує, що позивачі не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про стягнення компенсації вартості частки в праві спільної власності. Зауважує, що під час укладення договору купівлі-продажу від 20.04.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будь-яких обтяжень чи заборон в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не існувало. ОСОБА_4 було придбано житловий будинок за власні кошти, придбання майна здійснено з дотриманням вимог закону, право власності зареєстровано у встановленому законом порядку, а позивачами протилежного не доведено. За наведених підстав просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року - без змін.

Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник М. В. також скористалася своїм правом на подання відзиву, оскільки вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, просить залишити судове рішення без змін, оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і висновками суду першої інстанції. Зауважує, що на виконання положень ст. 330 ЦК України ОСОБА_4 , як покупець спірного житлового будинку, є добросовісним набувачем, так як здобула майно на законних підставах і не могла знати про наявність перешкод до вчинення правочину. Звертає увагу, що за змістом ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний звернутися до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, протягом семи років ОСОБА_1 від свого імені та від імені підопічного ОСОБА_8 жодних дій спрямованих на реалізацію свого права на спадщину на житловий будинок, що складає предмет спору, не вчинила. При цьому тричі звертаючись до нотаріуса вона не повідомила про свій намір отримати свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку, тоді як достеменно з моменту відкриття спадщини вважала, що він є предметом спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на частку майна, що є предметом спільної сумісної власності подружжя у разі смерті нетитульного власника є неможливим без рішення суду. Отже вважає, що позивачі не довели наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування. Вказує, що у випадку відчуження майна після смерті спадкодавця другим з подружжя спадкоємець вправі звернутися до суду лише з позовом про стягнення грошової компенсації за свою частку у спадковому майні.

У засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ахрамович Я. І. вимоги апеляційної скарги підтримав з викладених у ній підстав та надав відповідні пояснення.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Мельник В. О. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник М. В. не визнала апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Іванюк В. М. подала заяву, в якій просить провести судове засідання без її участі, при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду відповідно до чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 04.02.1973 між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повторного свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, яка надалі, у зв`язку з укладенням шлюбу зі ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінила прізвище на « ОСОБА_12 ».

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, яка надалі, у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_14 07.06.1997, змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».

05.04.1988 на ім`я ОСОБА_3 видане свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , зареєстроване в КП «ВООБТІ» 18.04.1988 за №1920-8.

12.04.2006 на ім`я ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 673004 від 12.04.2006, №:09:000:2229.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у дочки подружжя ОСОБА_16 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.

27.12.2007 приватним нотаріусом Главацьким В. А., було посвідчено договір дарування ОСОБА_6 - дочці подружжя ОСОБА_17 , за яким їй було подаровано квартиру за АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 - дочка подружжя ОСОБА_17 та мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується, свідоцтвом про її смерть.

24.02.2016 за розпорядженням Києво-Святошинської РДА Київської області№131 рідну сестру покійної ОСОБА_6 - ОСОБА_1 було призначено опікуном дитини сироти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.08.2016 матері покійної ОСОБА_6 - ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири її дочки за АДРЕСА_3 , з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився на її користь батько покійної ОСОБА_3 , на 1/3 частку її сину ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_3 , матір ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується, свідоцтвом про її смерть.

09.03.2017 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

09.03.2017 чоловік покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою, у якій він вказав, що є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця та повідомив, що від її спадщини де б вона не була та з чого б вона не складалася, він відмовляється на користь спільної дочки ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_3 зауважив у заяві, що оскільки спадкове майно є особистою власністю померлої, а тому на виділення 1/2 частки із спільного майна подружжя він не претендує.

27.09.2018 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом в 2/3 частки на спадкове майно ОСОБА_5 з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився чоловік спадкодавця ОСОБА_3 . При цьому, в цій заяві ОСОБА_1 було вказано лише про те, що після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 3,1271 га №:09:000:2229 та 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 .

27.09.2018 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , діючи в інтересах її підопічного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 . При цьому, в цій заяві ОСОБА_1 було вказано лише про те, що після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 3,1271 га №:09:000:2229.

27.09.2018 дочці покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 3,1271 га №:09:000:2229, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився на її користь чоловік покійної ОСОБА_3 , та в 1/3 частці є внук покійної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір якого ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Того ж дня, таке з свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки видано ОСОБА_2

19.02.2019 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом в 2/3 частки на спадкове майно ОСОБА_5 з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився чоловік спадкодавця ОСОБА_3 .

19.02.2019 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , діючи в інтересах її підопічного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки на спадкове майно ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 .

19.02.2019 дочці покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 , з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився на її користь чоловік покійної ОСОБА_3 , та в 1/3 частці є внук покійної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір якого ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таке ж свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки вищевказаної квартири видано ОСОБА_2 .

28.05.2021 дочка покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою, в якій просила нотаріуса повідомити чи входили до спадкової маси її померлої матері ОСОБА_5 будинок, в якому вона проживала та земельна ділянка, на якій він розташований, по АДРЕСА_1 .

20.04.2023 ОСОБА_3 (батьком ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2 ) було укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій він розташований, з кадастровим номером::01:003:1490, який був зареєстрований в реєстрі під №739 приватним нотаріусом Мельник М. В. 20.04.2023. При цьому, перед укладенням договору купівлі-продажу від 20.04.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо прав третіх осіб та/або обтяжень вищевказаного нерухомого майна, яке ОСОБА_4 набула у власність.

19.06.2023 внук покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, на якій знаходиться такий будинок.

26.06.2023 приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу Кобзар С. В. було роз`яснено ОСОБА_2 , що оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , а не спадковим майно, а тому частку спадкодавця ОСОБА_5 у спільному сумісному майні подружжя можливо успадкувати в судовому порядку.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 761/31879/15-ц (провадження № 61-16569св18) вказано, що «оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника […] Отже, якщо спірне майно було відчужене від імені ОСОБА_10 поза його волею, то він мав право домагатися відновлення свого права на нього. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на частину успадкованого майна разом із іншими спадкоємцями, володіння та право користування ними і, відповідно, право на захист цих прав».

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з підпунктом 3.14. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

В даній справі судом встановлено, що за позивачами визнано право на частину належного спадкодавцеві ОСОБА_5 майна, що свідчить про те, що позивачі прийняли спадщину в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться (постанова ВС від 30 січня 2020 року у справі № 609/1500/17).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що відсутність у спадкоємців ОСОБА_1 та її підопічного ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на частку будинку, яким могло бути свідоцтво про право на спадщину, а також відсутність державної реєстрації цього права, не дають можливість визнати, що спадкоємці набули право власності - суперечать положенням частини п`ятої статті 1268 ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі N 463/6829/21-ц (провадження N 61-12264св22).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є витребування майна із чужого володіння. У постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 609/1231/19 та від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц викладено правовий висновок про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права на володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном у нього виникає з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно до його державної реєстрації, має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза його волею.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 761/20506/15-ц (провадження № 61-12281св21).

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - дружини ОСОБА_3 , матері ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого також входить частки будинку по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, і іншого останнім не доведено.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину, за ними визнано право на частину належного спадкодавцеві ОСОБА_5 майна, а отже стали співвласниками й спірного будинку: ОСОБА_1 - 2/6 частки житлового будинку, з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - 1/6 частку житлового будинку, тому мають право володіти та користуватися цим майном. Проте звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видання свідоцтва на спірний житловий будинок (а.с. 265 т. 1), приватний нотаріус Кобзар С. відмовила у видачі свідоцтва вказавши, що спадкувати частину спадкодавця ОСОБА_5 у спільному сумісному майні подружжя можна в судовому порядку (а.с. 269 т. 1).

Відсутність реєстрації права власності на зазначений житловий будинок зумовлює обмеження у праві розпорядження ним.

20.04.2023 ОСОБА_3 з ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій він розташований. Отже спірне майно вибуло з володіння позивачів поза їх волі, а тому право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Посилання в рішенні суду першої інстанції та у відзивах на апеляційну скаргу на те, що витребування спірного майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , яка є добросовісним набувачем, призведе до покладення на неї індивідуального та надмірного тягаря, є безпідставними, оскільки критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Спірне майно вибуло з власності позивачів незаконно, поза їх волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_4 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

При цьому згідно з положеннями частини першої статті 388 ЦК України витребування майна можливе і у добросовісного набувача, а недобросовісність дій позивачів судом не встановлено, що могло би бути підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги. Вказане узгоджується з пунктом 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20).

Після проголошення резолютивної частини судового рішення у цій справі, суд зазначив про те, що при складанні повного тексту судового рішення, апеляційний суд розгляне питання постановлення окремої ухвали щодо приватного нотаріуса. Проте судом не було встановлено обов`язкових умов для винесення окремої ухвали, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що сам по собі факт визнання судом недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу, посвідченого цим нотаріусом, не може бути підставою для постановлення окремої ухвали.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне визнати, що таке проголошення було передчасним.

Підлягає скасуванню окрема ухвала Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року, оскільки порушення гарантій збереження права дитини на житло, про яке йдеться в ухвалі, виникло не з причини неналежного виконання обов`язків ОСОБА_1 по догляду за дитиною ОСОБА_2 , а поза волею опікуна.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути 6 323,00 грн. судового збору сплаченого в суді першої інстанції і 9 485,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ахрамович Ян Ігорович, задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_1 , та в якості позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Мельник Марія Василівна та Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований приватним нотаріусом Мельник Марією Василівною 20.04.2023.

Витребувати на користь ОСОБА_2 1/6 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_4 .

Витребувати на користь ОСОБА_1 2/6 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_4 .

В решті позову відмовити.

Окрему ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) 6 323,00 грн. судового збору сплаченого в суді першої інстанції і 9 485,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська