Справа № 444/2538/23 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З. Л.
Провадження № 22-ц/811/153/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Акціонерного товариства

«Українська залізниця» - Лазаренко В.В., Білецької Н.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору, нарахування та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2007 року перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця», наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 18 серпня 2017 року № 1972/ос переведена на посаду старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця». Починаючи з 24 лютого 2022 року для працівників апарату управління Акціонерного товариства «Укрзалізниця», в тому числі і для неї встановлено режим простою. Наказом Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року «З особового складу» припинено простій введений працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю та призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, в тому числі і з нею, чим фактично відсторонено її від роботи. Вважає, що право роботодавця на призупинення трудового договору з працівником настає у випадку абсолютної неможливості через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її, що повинно настати одночасно, а сам факт надання права на призупинення трудового договору є недостатнім, що за умови, коли працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Станом на час прийняття оскаржуваного наказу Акціонерне товариство «Укрзалізниця» не припиняло своєї діяльності у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, продовжує працювати, надаючи послуги з вантажних та пасажирських перевезень, оренди нерухомості, здійснює публічні закупівлі та приймає на роботу нових працівників, продовжує реалізацію програми з продажу непрофільних активів, а відтак є необхідність в організації та виконанні роботи, яку вона виконує як працівник Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Покликається н те, що вона має можливість виконувати свої посадові обов`язки, зважаючи на те, що знаходиться за місцем свого проживання у місті Львові, де не ведуться активні бойові дії, а підприємство має можливість надавати цю роботу, оскільки має виробничі, організаційні, технічні можливості та засоби виробництва. Звертає увагу, що призупинення трудового договору з працівником хоч і не припиняє трудових відносин і не є звільненням в розумінні положень КЗпП України, однак фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. На думку позивача, незаконні дії відповідача позбавили її можливості працювати, у зв`язку з чим є обгрунтованою вимога про стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи. Крім того, внаслідок незаконного призупинення з трудового договору, їй відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги і як одинокій матері, так і як малозабезпеченій сім`ї з причини, що за неї не сплачується в мінімальному розмірі ЄСВ.

З наведених підстав просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 483/ос від 04 травня 2022 року «З особового складу» та додаток до нього в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контрою Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» №483/ос від 04.05.2022 року «З особового складу» та Додаток до нього в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором Відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 .

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату в розмірі 442805,00 грн. за період з 06 травня 2022 року по 31 жовтня 2023 року, як оплату за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 1073,60 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в розмірі 4428,05 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Українська залізниця»,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт покликається на те, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, однак починаючи з червня 2022 року, позивач, вважаючи свої права порушеними, не зверталася до суду у передбачений законом строк, звернувшись з позов лише 31 липня 2023 року, тобто з пропуском строку. Зазначає, що працівник зобов`язаний діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, однак, зволікаючи зі зверненням до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернувшись до суду через рік з дня, коли вона дізналася про порушення її прав, позивач фактично збільшила період, за який просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Апелянт вважає, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду не перериваються і не зупиняються, а відтак строк звернення до суду в даному випадку закінчився у вересні 2022 року і був продовжений на період дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року, тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до суду є безпідставними та не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження обставин, що позбавили її можливості подати заяву у визначений законом строк, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від її волі, і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість для своєчасного звернення до суду. Покликається на те, що в особливий період роботодавець зобов`язаний прийняти рішення про запровадження заходів, необхідних для забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану, зокрема, визначити перелік критично необхідних працівників для забезпечення безперебійної роботи підприємства, і визначити решту працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, оскільки такі працівники не задіяні в критичних процесах, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього. Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітетом з аудиту) планами внутрішніх аудитів, однак плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися, тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контрою було запинено, а в подальшому прийнято рішення про його ліквідацію. Судом при ухваленні рішення у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися обсяги його господарської діяльності, значних руйнувань зазнала залізнична інфраструктура, пошкоджено майно та активи товариства, тому приймаючи рішення про призупинення трудових договорів, основним критерієм була першочергова необхідність професії для виконання перевізного процесу в період воєнного стану, а старший ревізором Відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця», посадові обов`язки якого виконувала позивач, не бере участі в перевізному процесі та не виконує критично важливих завдань.Здійснюючи тлумачення статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», слід виходити не лише з інтересів працівника, а і інтересів роботодавця та держави в цілому, враховуючи необхідність забезпечення збалансованості між скороченням видатків роботодавців та забезпеченням мінімально необхідних прав та гарантій працівників. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Залізниця» Лазаренко В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення дії трудового договору саме з позивачем, яка працювала на посаді старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця, як і не доведено тієї обставини, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а у працівника її виконувати..

Колегія суддів погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 18.08.2017 року № 1972/ос ОСОБА_1 була переведена на посаду старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця».

З копії акту простою від 24.02.2022 року вбачається, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

З копії наказу AT «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В та додатку до нього вбачається, що встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління AT «Укрзалізниця» відповідно до додатка 1, в тому числі для позивача встановлено режим простою 24.02.2022 року - 28.02.2022 року.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 24.03.2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 до наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», та викладено його у новій редакції. Згідно додатку 1 до наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В (в редакції наказу від 24.03.2022 року №Ц-42/12-В) позивачу встановлено режим простою 24.02.2022 року - 28.02.2022 року; 01.03.2022 року -31.03.2022 року.

З копії наказу AT «Укрзалізниця» від 04.05.2022 року №483/ос з витягом з додатку до нього вбачається, що у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, було: припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, а також призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Згідно додатку до вказаного наказу AT «Укрзалізниця» від 04.05.2022 року №483/ос, з позивачем було призупинено дію трудового договору з 06.05.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні, чим фактично її відсторонено від роботи.

З копії листа AT «Укрзалізниця» від 20.06.2023 року № ЦЦУП-13/150 вбачається, що навесні 2022 року через активні бойові дії на території України, ознайомлення з наказом про призупинення дії трудових договорів здійснювалось усіма доступними на той час способами оповіщення, відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, що діяла на момент видання зазначеного наказу. Додатково повідомляється, що у зазначений період часу ознайомлення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю AT «Укрзалізниця» проводилось альтернативними способами з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі - шляхом здійснення телефонних дзвінків.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 11.07.2022 року № Ц-42/38 внесено зміни до додатку 1 до наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою» (зі змінами), та викладено його у новій редакції. Згідно додатку 1 до наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В (в редакції наказу від 11.07.2022 року №Ц-42/38) позивачу встановлено режим простою 24.02.2022 року - 28.02.2022 року; 01.03.2022 року - 31.03.2022 року; 01.04.2022 року - 30.04.2022 року; 01.05.2022 року -05.05.2022 року.

З копії Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю AT «Укрзалізниця» (Нова редакція) вбачається, що Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця», який виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства, з метою надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Згідно п.4.1. вказаного Положення, обсяг діяльності Департаменту включає, але не обмежується, неупереджений аналіз, оцінку адекватності та ефективності процесів управління Товариством, ризик-менеджменту та внутрішнього контролю, а також якості виконання покладених обов`язків для досягнення цілей і завдань Товариства. За п.4.2. цього ж Положення, обсяг діяльності Департаменту включає: оцінку відповідності діяльності Товариства, дій його керівництва, працівників та контрагентів законам, положенням, стандартам, договірним зобов`язанням, а також політикам і процедурам Товариства (п.4.2.1. Положення); оцінку надійності та цілісності звітності Товариства, а також іншої інформації та засобів, що використовуються для ідентифікації, вимірювання, класифікації та відображення у звітності такої інформації (п.4.2.2.); оцінку стану збереження активів та, за необхідності, перевірку наявності таких активів, включаючи ефективність та результативність використання ресурсів (п.4.2.3.); оцінку ефективності, продуктивності та результатів діяльності і програм Товариства (п.4.2.4.); моніторинг та оцінку ефективності управління ризиками Товариства, зокрема, в частині визначення, оцінки та управління ризиками, пов`язаними із досягненням стратегічних та операційних цілей Товариства, а також виявлення потенційних фінансових втрат (п.4.2.5.); оцінку адекватності, надійності, цілісності та ефективності систем внутрішнього контролю Товариства у порівнянні з найкращими практиками (Закон Сарбейнза-Окслі) (п.4.2.6.); оцінку адекватності, надійності, цілісності та ефективності процесів корпоративного управління та інформаційних систем Товариства (п.4.2.7.); підготовку планів роботи Департаменту на підставі аналізу: раніше проведених аудитів, ключових ризиків бізнес-процесів, пропозицій від органів управління Товариства. Затверджені Наглядовою радою (Комітетом з аудиту) плани не підлягають розголошенню (п.4.2.8.); проведення позапланових аудитів на вимогу Наглядової ради (Комітету з аудиту) (п.4.2.9.); Департамент зобов`язаний позапланово виконувати завдання з аудиту ad-hoc за запитами голови правління Товариства без необгрунтованої затримки. У разі часового конфлікту, викликаного обмеженістю людських ресурсів, директор Департаменту оперативно ініціює врегулювання питання, залучивши до цього голову правління та голову Комітету з аудиту (п.4.2.10.); надання рекомендацій щодо усунення недоліків та порушень, виявлених під час аудитів у підрозділах Товариства, та покращення їх діяльності (п.4.2.11.).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , 2009 року народження.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька ОСОБА_2 , 2009 року народження, записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

З копії листа Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації від 17.07.2023 року № 01-5/93 вбачається, що щодо отримання інформації про призначення державної соціальної допомоги, як одинокій матері та малозабезпеченій сім`ї повідомляється, що по особовій справі гр. ОСОБА_1 рішенням від 30.01.2023 року державну соціальну допомогу одинокій матері не призначено з причин: у складі сім`ї є непрацюючі працездатні особи, які не сплатили в мінімальному розмірі ЄСВ сумарно протягом 3 місяців ( ОСОБА_1 ). Державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям не призначено з причин: у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці в періоді, за який враховується дохід ( ОСОБА_1 ).

З копії листа вих. № АЦКС-07/59 від 07.11.2022 року вбачається, що станом на 07.11.2022 року Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися.

З копії листа вих. № ЦФЕ-7/477 від 16.09.2022 року з додатком до нього вбачається, що відповідно до консолідованих фінансово-економічних показників AT «Укрзалізниця» у першому кварталі 2022 року збитки склали 2 034 230 тис, гри, що на 247,9 % більше очікуваних показників і на 121 % більше, порівняно з аналогічним періодом 2021 року.

З копії заяви ОСОБА_1 від 10.01.2023 року вбачається, що вона просила відповідача поновити дію трудового договору, призупиненого відповідно до наказу від 04.05.2022 року № 483/ос.

З копії витягу з протоколу № А-10/4-23 засідання наглядової ради АТ «Українська залізниця» від 23.02.2023 року вбачається, що прийнято рішення ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю даного товариства.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (станом на момент видачі оскаржуваного наказу) призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку з військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23).

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Водночас, як випливає з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця щодо призупинення трудового договору з працівником настає за певних умов, зокрема, абсолютна неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу підприємство працювало, та продовжує працювати.

З пояснень представника АТ «Укрзалізниця» підтверджуються обставини змін в організації виробництва і праці, організаційній структурі та скорочення штату працівників АТ «Укрзалізниця», призупинення роботи працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», пошкодження залізничної інфраструктури, втрати майна тощо.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, як і не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника її виконувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітетом з аудиту) планами внутрішніх аудитів, однак плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися, тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контрою було зупинено, а в подальшому прийнято рішення про його ліквідацію, не заслуговують на увагу, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи судом, штатна структура відповідача передбачала наявність штатної одиниці, роботи та посади, яку обіймала позивач, і така скорочена не була.

Призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ, відповідач виходив з критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, що вбачається із самого наказу.

Як встановлено судом першої інстанції, так і апеляційним судом, АТ «Укрзалізниця» з дня введення воєнного стану ні на день не призупиняло свою роботу.

Як на підставу для відмови задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач покликався на те, що позивач абсолютно не мав можливості виконувати свої функціональні обов`язки, з огляду на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України плани внутрішніх аудитів на 2022 рік затверджені не були.

Згідно п. 1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів.

Проте, сама по собі обставина не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту, не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивачку роботою, оскільки така можливість повністю залежить від волевиявлення роботодавця.

Знищення частини майна підприємства, зниження обсягів господарської діяльності, військова агресія проти України, на які посилається відповідач, не є обставинами, які однозначно та абсолютно виключають можливість надання та виконання роботи, що відповідно до вимог статті 13 Закону № 2136-ІХ є підставою для призупинення дії трудового договору.

Окрім цього, відповідач не вказує, яким чином вказані обставини унеможливили проведення внутрішнього аудиту діяльності товариства та у зв`язку із цим забезпечення позивача роботою, враховуючи ту обставину, що відповідач свою роботу не припиняв.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в заяві від 10.01.2023 року просила відповідача поновити дію трудового договору, призупиненого відповідно до наказу від 04.05.2022 року № 483/ос, та повідомляла роботодавця про те, що проживає у Львівській області (де не ведуться бойові дії) та може безперешкодно і в повному обсязі виконувати свої посадові обов`язки. Також звертала увагу роботодавця, що через призупинення дії трудового договору впродовж 8 місяців вона залишилася без засобів існування та є єдиним годувальником в сім`ї.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що в нього була відсутня можливість продовження застосування простою, переведення позивача на іншу роботу чи залучення її до роботи за дистанційною формою організації праці, застосування іншого механізму встановлення скороченої тривалості робочого часу.

Оскільки у справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним.

Як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Українська залізниця» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Українська залізниця» дію трудових договорів не було призупинено.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця».

Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22 (провадження № 61-735 св 23), від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897 св 23).

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України №2136-ІХ від 15.03.2022 року "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору свідчить про фактичну наявність вимушеного прогулу працівника, викликаного незаконним наказом роботодавця.

Тому у даному випадку, суд першої інстанції, керуючись відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України принципами верховенства права, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, вірно застосував аналогію закону, що передбачено ст.ст. 2, 5, ч. 9 ст. 10 ЦПК України, положення ст. 235 КЗпП, якої передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано доказів працевлаштування позивача та (або) отриманням ним заробітку (доходу) у період призупинення відповідачем дії трудового договору з 06 травня 2022 року до 31 жовтня 2023 року (день звільнення позивачки), за яких суд мав би підстави дійти висновку про те, що позивач не був позбавлений заробітку (доходу), як єдиного засобу існування (забезпечення потреб життєдіяльності).

Зважаючи на вищенаведене, відсутність підстав для призупинення дії трудового договору, а отже, застосування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо відшкодування заробітної плати на час призупинення трудового договору, надає підстави для захисту прав позивача на отримання заробітної плати шляхом стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року до 31 жовтня 2023 року (період призупинення трудових правовідносин).

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки 23.02.2023 року відповідачем ліквідовано Департамент внутрішнього аудиту та контролю, припинено трудовий договір з позивачем у зв`язку із скороченням штату, нарахування середньої заробітної плати за час перебування позивача у фактичному вимушеному прогулі потрібно провести по день звільнення.

Відтак, період вимушеного прогулу тривав з дати призупинення дії трудового договору (06.05.2022 року) по день звільнення позивачки (31.10.2023 року).

Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середньоденна заробітна плата позивача складає (31954,88 грн./28 (кількість робочих днів за два місяці)) 1141,25 грн.; розмір середнього заробітку складає (388 днів (кількість робочих днів за період з 06.05.2022 року по 31.10.2023 року) * 1 141,25 грн. (середньоденна заробітна плата) 442 805,00 грн. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Встановивши вказані обставини справи та дотримавшись вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку в розмірі 442805,00 грн., при цьому із цієї суми підлягають утриманню установлені Законами України податки та збори.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавство передбачає право працівника на оскарження наказу про призупинення дії трудового договору, при цьому право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при скасуванні такого наказу за працівником не передбачено, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з ОСОБА_1 фактично призупинено дію трудового договору без збереження заробітної плати, тому в даному випадку, можливим є застосування положень ст. 235 КзпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, обгрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробітну плату за час перебування її у вимушеному прогулі, тому доводи апеляційної скарги про те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе лише у разі поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням або незаконним переведенням на іншу роботу, а не у випадку призупинення дії трудового договору, є безпідставними.

Отже, встановивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку можливості працювати, суд обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за весь час його перебування у вимушеному прогулі, тому доводи апеляційної скарги про те, що такий обов`язок покладається на державу, що здійснює збройну агресію, у цьому випадку безпідставні.

Твердження апелянта про те, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду не перериваються і не зупиняються, а відтак строк звернення до суду в даному випадку закінчився у вересні 2022 року і був продовжений на період дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року, а відтак ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з вказаним позовом не заслуговують на увагу, оскільки позивачка звернулась до суду 31 липня 2023 року, оскаржуваний наказ був винесений відповідачем під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який перебігав безперервно та завершився 01 липня 2023 року, відтак строк, визначений статтею 233 цього Кодексу, в даному випадку був продовжений на строк дії карантину та на час звернення до суду з даним позовом не закінчився.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11.04. 2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк