Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4646/23
Провадження № 2/644/75/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова

У складі: головуючого судді Бугери О.В.,

За участю: секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

Позивача ОСОБА_1 ,

Представника відповідача ОСОБА_2 ,

3-ї особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом, 3-я особа ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, -

УСТАНОВИВ:

Позивачем подано до суду відповідну позовну заяву 10.07.2023 року. Позивач просила встановити факт її постійного проживання з жовтня 2005 року за адресою АДРЕСА_1 , із її матір`ю - спадкодавцем ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняття спадщини після її смерті. Просила визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вона уклала шлюб із ОСОБА_1 , змінила прізвище, від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після завершення навчання в 1986 році була направлена на роботу в Красноградське підприємство «Сільхозхімія», після народження сина перебувала в декретній відпустці, жила у батьків з чоловіком та сином, до закінчення чоловіком військового училища, з того часу переміщалась із чоловіком за місцем його служби до 1995 року. В листопаді 1995 року прийнята на роботу у КСП «Жовтень» Вовчанського району Харківської області, отримала недобудований будинок в с.Вільча, з земельною ділянкою в 20 соток, який використовувала родина, в тому числі і мати, як дачу. Працювали на землі та ділянка їх годувала, влітку вона, чоловік та мати жили в с. Вільча, а з листопада по закінченню садово-огородних робіт перебирались до квартири у Харків. До січня 2002 року працювала в агрофірмі «Світанок» Вовчанського району. З 04.07.1990 року по 21.02.2001 року була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , а в жовтні 2001 року зареєструвалась в будинку АДРЕСА_3 , наразі будинок знаходиться в зоні бойових дій, та його стан невідомий.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона повністю вирішувала всі питання пов`язані із похованням матері, на час її смерті мати була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , позивачка мешкала з нею без реєстрації з жовтня 2005 року, а також її чоловік ОСОБА_1 . Квартира була отримана ще батьком за життя на родину, яка складалась із батька, матері, позивачки і її брата. На момент приватизації квартири батько вже помер, а брат був військовослужбовцем та мешкав в іншому місці, тому право власності на квартиру оформлено на чотирьох, на матір, на неї та її двох дітей ОСОБА_7 та Оксану в рівних частках. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді її частки 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 , мати заповіту не залишала, брат звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини та на підставі його заяви було заведено спадкову справу. В свою чергу, вважала, що оскільки постійно проживала із матір`ю, то спадщину прийняла фактично та не поспішала оформлювати свідоцтво, але коли звернулась до нотаріуса в 2020 року їй було відмовлено у прийнятті спадщини, оскільки строк нею пропущений, бо на момент смерті матері були зареєстровані за різними адресами. Зазначала, що вони із матір`ю жили однією сім`єю, в квартирі, яка була ними спільно приватизована, були речі, які купували спільно, це і холодильник, і телевізор, меблі, а також предмети побуту, що використовували спільно, також має в своєму розпорядженні чотири ощадні книжки матері. Спадщину вона прийняла, оскільки вступила в управління та розпорядження належним майном та нерухомістю. 30.11.2016 року зареєструвалась в квартирі вдруге, де є зареєстрованою і дотепер. Квартплату та оплату за комунальні послуги вносить особисто за все раз на рік, з 1995 року, боргів станом на 01 січня 2022 року не мала. Наразі в квартирі пошкоджено вікна, через військові дії, що підлягає відновленню.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечували. Зазначали, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , отже позивачка повинна була звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 09 серпня 2012 року, проте звернулась до нотаріуса лише 27 липня 2020 року, тобто є такою що не прийняла спадщину. У випадку неприйняття спадщини у Харківської міської ради виникає обов`язок звернутись до суду із заявою про визнання майна, що належало на праві приватної власності ОСОБА_5 відумерлою, тобто рішення суттєво впливає на права Харківської міської територіальної громади. Вважали, що позивачкою не доведено вичерпними доказами її реєстрації та спільного постійного проживання із ОСОБА_5 останні 5 років, а як вбачається з досліджених матеріалів станом на 09.02.2012 року вказані особи були зареєстровані за різними адресами. Просили врахувати, що факт постійного спільного проживання не може обґрунтовуватись лише показами свідків. Вважали, що в розумінні вимог Сімейного кодексу позивачкою окрім як показами свідків не доведено факту спільного побуту. Окрім того, просили врахувати, що визнання права власності є винятковим способом захисту та виникає у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, якій засвідчує право власності. Само по собі рішення суду не породжує право власності, а лише його підтверджує.

3-ю особою ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представником 3-ї особи Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори було подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень не мають, у висновках покладаються на висновок суду.

В судовому засіданні позивач доводи позову підтримала. Позивач суду пояснила, що квартира була приватизована на чотирьох, на її маму, неї, та двох дітей. Вони проживали в квартирі спільно, як родина, підтримували один одного, вели спільно господарство. В квартирі всі речі були придбані спільно. Мати померла раптово, неочікувано, швидко, вона дуже довго не могла прийти в себе після втрати. Про подачу заяви щодо прийняття спадщини не замислювалась, бо брат подав заяву про відмову від спадщини, вона проживала в квартирі, як на момент смерті так і після смерті матері, мати померла на її руках. Всі витрати на поховання несла вона. Вступила в управління та розпорядження часткою матері після її смерті, оскільки фактично проживає, зареєструвалась в квартирі, оплачує комунальні послуги за всю квартиру, підтримує квартиру у належному стані, користується всіма речами, що придбавали спільно родиною. Про те, що вона проживала, проживає в квартирі та фактично прийняла спадщину після смерті матері можуть підтвердити свідки, сусіди, які добре знали її матір, батька, знають її, чоловіка та її дітей, про обставини спільного проживання свідчить наданий нею акт. Просила врахувати, що мікрорайон лютому-березні 2022 року сильно обстрілювався, вікна в квартирі пошкоджені, вона їх ще не відновила.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив врахувати доводи викладені у відзиву.

В судовому засіданні 3-я особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що позивач це її мати, померла ОСОБА_5 її бабуся, ОСОБА_4 її рідний брат. Їй, її брату, матері та бабусі належить на праві власності в рівних частках квартира АДРЕСА_2 . Мама фактично прийняла спадщину у вигляді частки квартири, що належить бабусі, оплачує комунальні послуги, брат служить в ЗСУ. Вони із братом не заперечують проти оформлення мамою прав на спадщину після бабусі. Після свого одруження мешкає за іншою адресою, підтверджувала, що в квартирі після смерті бабусі проживала мама, тато, вона та брат. Батько по службі переміщався, інколи вони їздили за ним, а інколи залишались у бабусі. Але мати проживала із бабусею на день її смерті, бабуся померла у них на руках, вони намагались її врятувати, потім після похорону, мати прийняла спадщину та несе всі витрати по квартирі.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, 3-ю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання про те, чи є позивач таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, визначальним є встановлення факту постійного проживання позивача на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що в разі коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Позивачка не заперечувала проти того, що на момент смерті матері вона не була зареєстрована із нею в квартирі, але фактично з жовтня 2005 року проживала.

Сама по собі відсутність реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Позивачка у справі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками позивачки є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з 27.09.1985 року перебуває в шлюбі із ОСОБА_1 , 1964 року народження, з 04.07.1990 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 23.10.2001 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , а з 30.11.2016 року зареєстрована знову за адресою АДРЕСА_1 , має двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією її паспорту, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладання шлюбу.

Відповідно до дослідженої копії трудової книжки ОСОБА_9 з 01.03.1986 року по 08.02.1988 року працювала на підприємстві Красноградське районне виробниче об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільхозхімія», була звільнена у зв`язку із переведенням чоловіка на нове місце служби, 03.11.1995 року по 01.04.2000 року перебувала у трудових стосунках з КСП «Октябрь», з 01.04.2000 року по 12.01.2002 року з ТОВ «Агрофірма Світанок», з 13.02.2002 року по 02.02.2004 року з Вовчанським рай управлінням Пенсійного фонду, з 13.02.2004 по 20.04.2004 року перебувала на обліку центру зайнятості.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.07.2001 року за №46 ОСОБА_1 є власницею будинку за адресою АДРЕСА_3 .

3-я особа у справі ОСОБА_11 , у зв`язку із вступом в шлюб 25.11.2015 року змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », з 24.04.2019 року зареєстрована по АДРЕСА_4 .

Мати позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 29.05.1986 року, з 25.04.1962 року перебувала в шлюбі із ОСОБА_6 , 1936 року народження, що підтверджується копією її паспорту.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2001 року за № НОМЕР_1 , виданого згідно до розпорядження від 09.01.2001 року за №82, Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна ВК ХМР, право спільної сумісної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 мають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 . За даними звіту про оцінку майна ТОВ «Юридична компанія «Всесвіт» станом на 07.06.2023 року вартість 1/4 частки квартири визначена в 252850 гривень.

За довідкою форми А, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та була знята з реєстрації за місцем проживання.

Відповідно до копії рахунків фактури від 10.02.2012 року, довідки про кремацію та причину смерті, заходи пов`язані із похованням ОСОБА_5 вживала позивач ОСОБА_1 ..

Також, в розпорядженні позивача ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_5 перебувають ощадні книжки та страховий поліс.

Відповідно до дослідженого витягу з Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була заведена за №115/2012 рік. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2020 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. було відмовлено у вчинені нотаріальної дії за заявою ОСОБА_1 , а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартира АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_5 , оскільки померла була зареєстрована сама, спадкова справа за №115/2012 року була заведена після смерті ОСОБА_5 на підстав заяви ОСОБА_14 , сина спадкодавці, про відмову від спадщини, та заяв про прийняття спадщини ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до квитанції про нарахування та сплату квартплати та комунальних послуг, за квартиру АДРЕСА_2 , рахується переплата станом на 01.01.2022 року по електроенергії, квартплаті, холодній воді, каналізації та вивозу ТПВ, наявна заборгованість незначна за теплопостачання та гарячу воду в сумі 2248,51 грн та 2822,48 грн відповідно.

За даними Департаменту реєстрації ХМР наймач квартири ОСОБА_6 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 постійно з 29.05.1986 року та виписаний 21.02.2001 року, дружина наймача ОСОБА_5 зареєстрована постійно 29.05.1986 року та виписана 11.02.2012 року, ОСОБА_15 донька зареєстрована постійно 29.05.1986 року, виписана 21.02.2001 року та повторно зареєстрована 30.11.2016 року, ОСОБА_14 син в СА 10.06.1986 року.

З акту від 03.07.2023 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 проживали з листопада 2005 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 чоловік, з травня 1986 року по 09.02.2012 року ще ОСОБА_5 . Акт має підписи сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 .

Відповідно до дослідженої копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було заведено спадкову справу за №115/2012 Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою, дата заведення 13.02.2012 року, на підставі заяви ОСОБА_14 , що відмовився від спадщини за законом та за заповідальним розпорядженням, з чого б вона не складалась. З матеріалів спадкової справи, наданих приватним нотаріусом, вбачається, що інші спадкові справи, заповіти, спадкові договори в Реєстрах відсутні. На момент смерті в квартирі була зареєстрована лише ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . 27.07.2020 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась позивачка та 27.07.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва. Інших даних про спадкоємців немає.

В судовому засіданні було допитано свідків. Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_5 , з 1986 року, у них з позивачкою спільний тамбур. В момент заселення в квартирі проживала ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_18 та їх діти, син ОСОБА_19 та донька ОСОБА_20 . Потім в квартирі ще проживали діти ОСОБА_21 , син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 , чоловік ОСОБА_21 мешкав окремо, приїжджав, бо він військовий. Зазначала, що стосунки у них із сусідами добрі, за життя ОСОБА_22 часто спілкувались, святкували, запрошували на весілля до своєї дитини. Позивачка постійно проживала із матір`ю та своїми дітьми, пам`ятає, як в 2011 році позивачка та ОСОБА_23 їздили відпочивати на море. Дуже чітко пам`ятає, як ОСОБА_23 померла, на руках у позивачки, намагались її рятувати, все сталось раптово. Підтверджувала, що позивачка саме мешкала в квартирі із мамою, як на момент смерті, так і після, вони з чоловіком їх майже постійно бачили. Наразі в квартирі проживає позивачка та її чоловік.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_5 , з 1986 року, у них з позивачкою спільний тамбур, знає, що квартирі з самого початку заселення проживали ОСОБА_24 та ОСОБА_24 , їх діти ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . ОСОБА_20 вийшла заміж, ОСОБА_19 закінчив училище та живе за кордоном, чоловік у ОСОБА_21 також військовий, вони проживали то разом, то окремо, але дітей ОСОБА_21 він бачив неодноразово, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Вони із сусідами підтримували гарні стосунки, святкували події спільно, пам`ятає як святкували 50 років жінці, була і ОСОБА_24 , і ОСОБА_20 , коли помирала ОСОБА_23 була у неї, все було дуже раптово, намагались надавати допомогу. Підтверджував, що позивачку бачив в квартирі часто, як до смерті ОСОБА_22 , так і після, також бачив їх дітей, чоловіка ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що вона приблизно з 1985 року мешкає по АДРЕСА_6 , вони із позивачкою сусіди. Знала за життя ОСОБА_26 , часто спілкувались, характеризувала її як дуже чуйну, добру людину, підтверджувала, що ОСОБА_24 проживала із донькою ОСОБА_27 та її дітьми.

Свідок ОСОБА_1 суду пояснив, що він є чоловіком позивачки, він є військовим у запасі, його життя пов`язано було із поїздками по службі, його дуже часто переводили, дружина їздила частково з ним. Ще під час навчання в 1985 році він одружився із позивачкою, але до завершення ним учбового закладу вони проживали окремо, дружина із батьками та братом, а він у гуртожитку військового училища. Після закінчення закладу в 1986 році поїхали спільно до Старокостянтинова, Хмельницької області, але народжувати сина дружина поїхала до батьків в м. Харків. До 1989 року була в м. Харкові, потім приїхала до ОСОБА_28 , а потім виїхали до Польщи. Доньку народжувати дружина знову поїхала до батьків в м. Харків. Після виводу військ в 1991 році дружина проживала із дітьми та батьками в м. Харкові, а він виїхав до м. Миргород. В 2000 році поїхав до м. Вовчанська, та дружина приїхала до нього, роботи не було та в 2002 році вона знову повернулась до м. Харкова, син ОСОБА_7 на той час почав навчання в військовому училищі, а донька закінчувала школу, а потім поїхала до м. Харкова вступати у ВУЗ. Зазначав, що дружина фактично постійно з жовтня 2005 року мешкала в м. Харкові з матір`ю, а він у Вовчанську, їздили один до одного, оформили на дружину в 2001 році будинок в с. Вільча, використовували його як дачу. З 15.11.2022 року після де окупації приїхав до дружини в м. Харків, живе разом із нею, наразі не відомо, що з будинком у с. Вільча.

Оцінюючи докази в їх сукупності, з досліджених письмових документів, які також повністю підтверджуються в їх сукупності показами свідків, які надавали пояснення про обставини життя позивачки та померлої ОСОБА_5 , підтверджуються факт постійного проживання, оплати комунальних послуг, про утримання квартири, вирішення питань ведення господарства, відсутність інших спадкоємців, те, що спадковою є лише 1/4 частина квартири, 3/4 квартири зареєстровані за позивачкою та її дітьми, 3-ми особами у справі, які повністю підтримали позов матері, відсутність заяв від позивачки про відмову від спадщини, фактичний вступ у управління майном, тому суд вважає, що в ході розгляду справи було підтверджено факт постійного проживання та фактичного прийняття спадщини шляхом її утримання, що дає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1226, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 77, 80, 81, 89, 90, 95, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , з жовтня 2005 року за адресою АДРЕСА_1 , із її матір`ю - спадкодавцем ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняття спадщини після її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст рішення виготовлений 15.04.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. У зв`язку із оголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: суддя О.В. Бугера