ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толкачов Євген Віталійович, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року в цивільній справі номер 204/10643/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11.02.2022 року о 08 год. 20 хв. на перехресті вул. Щепкіна та вул. Олександра Чернікова, поблизу буд. №21, відповідач, керуючи транспортним засобом Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі (вул. Олександра Чернікова), не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі (вулиця Щепкіна), а саме Volkswagen Pasat, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу. Вина відповідача у скоєнні ДТП доводиться постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2022 року.

11.02.2022 року позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», з яким мав діючий страховий поліс цивільно-правової відповідальності відповідач.

03.03.2022 року позивач отримав висновок №9042, згідно з яким вартість матеріального збитку, нанесеного майну (автомобілю Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 ) позивача становить 153793,96 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 313337,78 грн. За послуги експерта позивачем було сплачено 4000,00 грн.

17.10.2022 року позивача було повідомлено, що з 05.10.2022 року АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ, припинило членство в МТСБУ, має анульовану ліцензію і позбавлено права на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але як зазначено у відповіді - у разі відмови може бути оскаржено в судовому порядку.

Таким чином, позивач вважає, що вина відповідача, визначена як необхідна умова для відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1188 ЦК України. Крім того, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою позивач звертався за професійною правничою допомогою до адвоката. В подальшому було надано правничу допомогу, в тому числі складання позовної заяви та участь у

судових засіданнях при розгляді цієї справи, що становить 15000,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 409529,13 грн та понесені судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 23793,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням, а саме з його мотивувальною та резолютивною частинами, не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толкачов Є.В., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд змінити рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року в мотивувальній та резолютивній частинах, виклавши резолютивну частину в новій редакції: «Задовольнити позов в повному обсязі, та стягнути з відповідача громадянина України ОСОБА_2 на користь позивача громадянина України ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 409529,31 гривень за завдану майнову шкоду та понесені позивачем витрати щодо розгляду позову в суді, а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 4095,29 гривень.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частинах ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням норм процесуального i матеріального права.

Станом на 24.05.2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» позбавлено рішенням НБУ ліцензії на право здійснення страхової діяльності, виключено зі складу членів МТСБУ, не подавало податкову звітність і знаходиться в стані припинення на підставі рішення власників. Позивач вважає, що це свідчить про те, що зазначена юридична особа не може бути належним відповідачем по даній справі.

Судом першої інстанції не досліджувались надані позивачем докази неналежності АТ «СК «Мега-Гарант» як відповідача, не надано їм належної оцінки, що призвело до грубих помилок при прийнятті рішення. Судом першої інстанції зроблено в оскаржуваному судовому рішенні два протилежні висновки, перший - страховик повинен був заплатити (тобто міг бути відповідачем по справі), але не заплатив, а другий - суд вирішує, що відповідач повинен сплатити різницю між розміром страхового відшкодування і фактичним розміром завданої шкоди. Ніяких виплат позивачу з боку страховика не було і не планувалось, як на то вказують зібрані позивачем докази.

Позивач вважає, що він не повинен приймати на себе невідшкодовані збитки, внаслідок того, що страховик відповідача виявився неналежною юридичною особою з анульованою ліцензією. В реєстрі ЄДРПОУ зазначено, що АТ «СК «Мега-Гарант» з 24.03.2023 року знаходиться в стані припинення, відповідно до поданого рішення засновників (учасників) юридичної особи в результаті її ліквідації. Тобто, в своєму рішенні, суд першої інстанції переклав ризик непроведення страхових виплат (відшкодування) з відповідача на позивача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року №201/16373/16-ц зазначено, що однією з умов, за якою страховик не може бути відповідачем по цивільній або господарській справі, є позбавлення його відповідної ліцензії, продовження здійснення господарської діяльності в загальному порядку, відсутнього рішення власника про ліквідацію, або порушення справи про банкрутство страховика.

Позивачем було заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП відповідачем, а не як спір між страховиком, страхувальником і особою, що є потерпілим внаслідок завданої шкоди, тому посилання судом у рішенні на Закони України «Про страхування» та «Про ОСЦПВВНТЗ» є неправильним застосуванням норм матеріального права.

Щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу зазначає,

що надані до суду квитанції про сплату послуг адвоката, договір про надання правової допомоги, адвокатські запити, відповіді на запити, клопотання про долучення в якості доказів по справі свідчать про наявність всіх необхідних документів на підтвердження факту надання правової допомоги.

Щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог на суму 4000,00 грн, сплачених на проведення експертизи, вважає, що висновки суду є суперечливими та помилковими, оскільки судом першої інстанції для проведення розрахунку часткового задоволення позовних вимог, використовувались висновки саме експерта - автотоварознавця ОСОБА_3 . Таким чином, з одного боку, судом взято за основу висновки експертизи для часткового задоволення позовних вимог, а з іншого визнано, що така експертиза не передбачена жодною нормою закону.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач вказує ціну позову 409529, 31 грн. При цьому зазначає суму боргу 313337,00 гривень, виходячи з якої він робить розрахунок інфляційних збитків та відсотків за користування коштами, що підтверджує долученим ним висновком експерта - автотоварознавця ОСОБА_3 №9042 від 03.03.2022 року. Згідно з зазначеного висновку експерта автотоварознавця: 313337,00 гривень є вартістю відновлювального ремонту, але автомобіль, належний позивачеві, не ремонтувався і жодних доказів цього позивачем не надано.

Позивач сам зазначив, що відповідачем було здійснено часткову сплату за завдану шкоду шляхом перерахування на рахунок позивача в АТ «Універсал Банк» грошової суми 2500,00 грн, що є розміром франшизи в межах ліміту страхового відшкодування, який складає 130000,00 грн. І ця франшиза справді підлягає стягненню з винуватця ДТП. А решта суми ліміту страхового відшкодування, а саме 127500,00 грн, підлягає стягненню зі страховика.

Позивач долучив до свого позову копії повідомлення страховика АТ «СК «Мега - Гарант» від 11.02.2022 року, заяви про страхове відшкодування від 11.02.2022 року, скарги на протиправні дії страхової компанії до МТСБУ від 30.09.2022 року, відповіді МТСБУ на скаргу від 17.10.2022 року, але при цьому не надав доказів оскарження ним відмови у виплаті страхового відшкодування в судовому порядку, як йому було рекомендовано адресатами.

У чому полягає неправомірність рішення суду першої інстанції у цій частині апелянт жодним чином не вказує, адже вищезазначений висновок з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, був складений для надання до суду саме на його замовлення.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправомірно зроблено висновок щодо того, що відшкодування матеріального збитку у межах ліміту страхового відшкодування, який складає 130000,00 грн, має нести страховик винуватця ДТП, яким є АТ «СК «Мега - Гарант», до якого позивач з позовними вимогами не звертався взагалі, пояснюючи це тим, що цей страховик, на його думку, є неналежною юридичною особою з анульованою ліцензією, боргами, і взагалі небажанням здійснювати страхове відшкодування своїм страхувальникам, і тією юридичною особою, що не звітує перед податковими органами та не сплачує податки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відмову в задоволенні стягнення правничої допомоги, відповідач вважає, що позивач жодним чином не спростовує доводи суду першої інстанції, засновані на тому, що він не надав до суду будь-яких документів на підтвердження понесених ним витрат на надання професійної правничої допомоги. Крім того, будь-яких документів на підтвердження факту надання правової допомоги та понесених позивачем витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 суду надано не було, що унеможливлює встановити, що заявлені витрати були дійсно понесені позивачем у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Толкачов Є.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача також витрати на правничу допомогу та вартість проведеної експертизи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Довгаль С.М. апеляційну скаргу не визнав, вважав її безпідставною, просив рішення суду першої

інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 11.02.2022 року о 08 год. 20 хв. на перехресті вул. Щепкіна та вул. Олександра Чернікова, поблизу буд. №21, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, а саме: вул. Олександра Чернікова, не надав дорогу транспортному засобу Volkswagen Pasat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі, а саме: вул. Щепкіна, в результаті чого сталося зіткнення, після чого транспортний засіб Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив некерований рух та наїзд на перешкоду у вигляді будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 ПДР.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень (а.с. 27).

Відповідальність власника автомобіля марки Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована згідно з полісом серії №2373895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» від 29.11.2021 року. 11.02.2022 року позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування до АТ «СК «Мега-Гарант» (а.с. 9).

30.09.2022 року позивач звернувся до голови Моторного транспортного страхового бюро Україна зі скаргою на протиправні дії компанії АТ «СК «Мега-Гарант» щодо невиплати страхового відшкодування (а.с. 60-61).

З відповіді начальника відділу правового забезпечення Моторного транспортного страхового бюро Україна №4-03/23593 від 17.10.2022 року вбачається, що відповідно до норм п. 51.10. ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 05.10.2022 року АТ «СК «Мега-Гарант» втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ та відповідно до п. 52.1 ст. 52 Закону припинило членство в МТСБУ. Крім того, згідно з п.п. 52.4, 52.5 ст. 52 Закону страховик, членство якого в МТСБУ припинено або ліцензія якого анульована, позбавляється права на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак не звільняється від обов`язкового виконання укладених договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас також інформовано, що відповідно до п. 36.7 ст. 36 Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку (а.с. 62).

На замовлення позивача, експертом Крутінєм В.І. складений висновок з автотоварознавчого

щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Volkswagen Pasat, д.н.з. НОМЕР_2 , від 20.12.2021 року, з якого видно, що вартість матеріального збитку становить 153793,96 грн, вартість відновлюваного ремонту 313357,78 грн (а.с. 29-59).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №9042 від 21.02.2022 року позивачем за експертне дослідження автомобіля сплачено 4000,00 грн. (а.с. 63).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в такому обсязі.

Такий висновок суду є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннямист. 1187 ЦК України визначено, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі Закон).

Статтею 3 Закону, в чинній на час настання страхового випадку редакції, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 28 Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Абзацом 5 пункту 36.2 статті 36 Закону встановлено, що протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

Судом встановлено, що 11.02.2022 року о 08 год. 20 хв. на перехресті вул. Щепкіна та вул. Олександра Чернікова, поблизу буд. №21, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, а саме: вул. Олександра Чернікова, не надав дорогу транспортному засобу Volkswagen Pasat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі, а саме: вул. Щепкіна, в результаті чого сталося зіткнення, після чого транспортний засіб Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив некерований рух та наїзд на перешкоду у вигляді будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 ПДР.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень.

Відповідальність власника автомобіля марки Ford Кuga, д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована згідно з полісом серії №2373895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» від 29.11.2021 року. 11.02.2022 року позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування до АТ «СК «Мега-Гарант».

Відповідно до висновку №9042 від 03.03.2022 року про визначення вартості матеріального

збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Volkswagen Pasat, д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку становить 153793,96 грн.

30.09.2022 року позивач звернувся до голови Моторного транспортного страхового бюро Україна зі скаргою на протиправні дії компанії АТ «СК «Мега-Гарант» щодо невиплати страхового відшкодування.

Після отримання відповіді МТСБУ позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , АТ «СК «Мега-Гарант» до участі у справі позивач не залучав з певних підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, аналізу норм закону та фактичних обставин справи, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , вказуючи, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

При цьому, відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно послався на недоведеність цих витрат, врахувавши висновки, викладені в постановах Верховного Суду, та вказуючи, що достатніх документів на підтвердження факту надання правової допомоги та понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, розрахунку таких витрат, позивач ОСОБА_1 суду не надав, що унеможливило встановлення дійсних понесених ним витрат у зв`язку із представництвом його інтересів у суді.

Суд першої інстанції також правильно дійшов висновку про відмову в стягненні витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, оскільки це є обов`язком страховика, який зобов`язаний здійснити огляд пошкодженого транспортного засобу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового

рішення.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони

пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толкачов Євген Віталійович, залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2024 року.

Судді: