Єдиний унікальний номер 341/240/24
Номер провадження 2/341/211/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м.Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області, у складі

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Сегін І.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся позовною заявою до відповідача в якій просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Галицького районного суду від 14.06.2023 р. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішення суду та до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що 14.06.23 р. рішенням Галицького районного суду ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення сином повноліття. Визначений розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Вважає, що визначений розмір аліментів судом є надмірно завищений та необґрунтований. Зазначає на те, що він стабільних доходів на постійній основі не має, у зв`язку зі складною економічною ситуацією в державі постійної роботи не має, тому не спроможний сплачувати такий розмір аліментів, який визначив суд. Позивач усвідомлює свій батьківський обов`язок, спрямований на матеріальне забезпечення дитини, та те, що необхідно піклуватися про фізичний та духовний розвиток дитини. Вважає, що рішення суду про стягнення аліментів в щомісячному рощмірі 4000 грн. є необгрунтованим та таким, що не підтверджується достатніми доказами платоспроможності ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.02.24 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання по справі. Ухвалою суду роз`яснено відповідачу, право подати відзив на позов, а також заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження (а.с.23).

01.03.24 р. відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з часу народження сина та з дня ухвалення рішення судом, позивач жодної допомоги на утримання сина не давав, він ухиляється від утримання своєї дитини матеріально. Станом на 01.03.24 р. ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 39354,78 грн. Більше двох років ОСОБА_1 перебуває у республіці Німеччина, а отже його матеріальне становище не погіршилось. Твердження позивача викладені в позові є необґрунтованими та не доведеними належними і допустимими доказами (а.с.31, 38).

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Назарчук Р.В. скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просить позовну заяву задовольнити повністю (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.36).

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що 14.06.23 р. Галицьким районним судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення сином повноліття.

Рішення суду набрало законної сили 15.07.23 р. (а.с.9-13) та на час розгляду справи не змінено та не скасовано.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бортняк А.В. на підставі виконавчого листа №341/943/23 виданого 20.07.23 р. відкрито виконавче провадження №73139491 (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.03.24 р. становить 39354,78 грн. (а.с.38).

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК України), визначаються декілька способів виконання батьками обов`язку щодо матеріального утримання дітей, одним з яких, зокрема, є утримання неповнолітніх дітей, на що стягуються аліменти у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі (статті 180, 183, 184 СК України).

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, законом передбачено право звернення до суду платника аліментів з позовом про зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, зазначені вище норми матеріального та процесуального права тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів, в даному випадку, за рішенням суду, за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану, при цьому, зміна сімейного стану є самостійної, незалежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, разом з тим, вирішуючи питання, суд повинен керуватися принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей».

Заявляючи свою незгоду з розміром аліментів на підставі рішення суду, позивачем при цьому, не зазначається про зміну у його матеріальному або сімейному стані, або про існування інших обставин, як-то погіршення стану його здоров`я, тощо, які б впливали на його можливість чи перешкоджали сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, а отже суд позбавлений можливості проаналізувати зміни в житті платника та одержувача аліментів, для висновку про наявність або відсутність таких підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача.

Крім того, позивачем не обґрунтовується з яких міркувань останній виходить визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 гривень на утримання сина, який він вважає можливим до стягнення на користь позивача та не надає відповідних доказів на доведення таких його вимог, а також, що такий розмір буде враховувати перш за все як найкращі інтереси дітей.

Слід зазначити, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на доведення обґрунтованості його вимог, не заявлялось клопотань про витребування доказів, в разі неможливості їх самостійного надання.

Щодо посилань сторони позивача на неможливість сплати аліментів у повному обсязі, суд вважає такі посилання безпідставними, враховуючи відсутність даних чи доказів, які б свідчили на те (інші рішення суду, квитанції, чеки, тощо).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач фактично надає свій аналіз обставинам за яких судом 14.06.23 р. ухвалено рішення про стягнення аліментів, з яким позивач не згоден, однак, суд критично відноситься до таких посилань позивача, оскільки предметом даного позову є наявність або відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на необґрунтованість рішення Галицького районного суду від 14.06.2023 року про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, що не може бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки в такому випадку позивач фактично хоче переглянути рішення суду що набрало законної сили судом першої інстанції що є недопустимо.

Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Беручі до уваги вищевикладене, норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 128, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимоги позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, зміну розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.04.2024 року.

СуддяМихайло КУЦЕНКО