Провадження № 22-ц/812/611/24 Головуючий суду першої інстанції Сокол Ф.Г
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа № 474/1444/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Сокола Ф.Г., в залі судового засідання в сел. Врадіївка, за заявою ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку та долучення доказів, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення процесуального строку та долучення доказів, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи заяви обґрунтовував тим, що в провадженні Врадіївського районного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В своєму позові ОСОБА_2 просить суд винести рішення про стягнення з ОСОБА_1 на її користь в рахунок відшкодування завданої шкоди, матеріальні збитки у розмірі 15 315.15 грн, моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, понесені судові витрати, а також на користь держави судовий збір.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року було прийнято рішення про відкриття провадження по справі і надано право відповідачу ОСОБА_1 подати в 15 денний термін відзив на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду відповідач отримав поштою 23 листопада 2023 року.

Встановлений судом процесуальний строк на підставі ухвали суду від 13 листопада 2023 року про надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення позову ОСОБА_1 отримав поштою лише 23 листопада 2023 року, а встановлений 15 денний процесуальний строк закінчився станом на 09 грудня 2023 року, однак на той час ОСОБА_1 захворів гострою респіраторною хворобою.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 по об`єктивним причинам внаслідок своєї хвороби та свого обмеженого фізичного стану (заборони лікарів вільно пересуватись в громадських установах та спілкуватись з сторонніми особами) не мав реальної можливості у встановлений судом строк звернутись до суду як сам так і через свого представника з клопотанням про встановлення додаткового строку для подання доказів щодо невизнання заявлених позовних вимог.

При даних обставинах ОСОБА_1 з об`єктивних причин, через хворобу, реально не мав можливості надати до суду докази на спростування заявлених позовних вимог та звернутись з клопотанням про встановлення додаткового строку для подання доказів, з причин, що не залежали від його волі.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд поновити йому процесуальний строк для подання доказу та долучити до матеріалів справи копію висновку експерта Миколаївського НДКЦ Ярошенка О.В. від 24 січня 2024 року за № Се-19/115-23/18337-іт від 24 січня 2024 року.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що навіть якщо відповідач продовжував хворіти після 20 грудня 2023 року, то ця обставина жодним чином не впливає на реалізацію його прав та виконання обов`язків передбачених цивільним процесуальним законодавством, оскільки його інтереси в судовому процесі з 20 грудня 2023 року представляє представник ОСОБА_3 .

В будь-якому випадку починаючи з 20 грудня 2023 року хвороба відповідача не може бути об`єктивною та непереборною обставиною, яка заважала йому через свого представника реалізувати своє право на подачу до суду доказів та заяв чи клопотань про вчинення інших процесуальних дій необхідних для розгляду справи по суті, однак з відповідним клопотанням представник позивача звернувся лише 20 лютого 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову, про поновлення процесуального строку для долучення доказів до матеріалів справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для долучення доказів до матеріалів справи поза увагою суду залишилось те, що на момент спливу терміну подачі відзиву на позов установленого судом строку до 08 грудня 2023 року скаржник по об`єктивним причинам внаслідок своєї хвороби та обмеженого фізичного стану не мав реальної можливості у встановлений судом строк звернутись до суду, як сам так і через свого представника з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання доказів на спростування заявлених позовних вимог. При цьому факт наявності у нього діагнозу захворювання на інфекційне захворювання - коронавірусна хвороба середнього ступеня важкості підтверджується довідкою КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» від 11 грудня 2023 року № 209. Посилання суду на те, що скаржник мав можливість реалізувати свої процесуальні права, як відповідач по справі, через свого представника, адвоката Тихоненко М.І. з яким через батька ОСОБА_4 був укладений договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2023 року, скаржник вважає безпідставними та необґрунтованими. Оскільки за станом здоров`я, через пригнічений психологічний стан внаслідок хвороби, відповідач не мав змоги спілкуватись зі своїм представником та відповідати на його питання з приводу обставин ДТП.

Відмова суду першої інстанції в поновленні відповідачу строків для долучення доказів по справі, є не тільки необґрунтованою внаслідок неповноти встановлення обставин, які мали значення для правильності прийняття рішення щодо продовження процесуального строку, а є такою, що ставить відповідача у невигідне становище, що є порушенням засади рівності учасників перед законом і судом.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в сумі 15 351.50 грн одноразово та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 грудня 2023 року о 13 год. 30 хв.

В цій же ухвалі відповідачеві було роз`яснено право протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

З огляду на приписи статей 122-124 ЦПК України строк визначений відповідачу для подачі відзиву на позовну заяву та доказів закінчився 08 грудня 2023 року.

08 грудня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому послався на факт відкриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000001 за частиною 1 статті 286 КК України, протокол огляду місця ДТП від 01 січня 2023 року, постанову слідчого від 08 лютого 2023 року про закриття вказаного кримінального провадження. Вказав, що при зверненні позивача до суду з вказаним позовом відсутні посилання на висновок експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи, який надавав би аналіз та оцінку залишеним на місці ДТП слідам транспортних засобів та механізм їх виникнення, що дозволяло би визначити винного водія у вчиненні ДТП, оскільки ухвалою Врадіївського районного суду від 20 червня 2023 року у справі № 474/193/23 щодо нього провадження у справі за статтею 124 КУпАП було закрито, він винним за цією статтею не визнавався. В додатки до відзиву відповідач долучив копію протоколу огляду місця ДТП від 01 січня 2023 року з схемою до протоколу. Інші докази не долучав та не заявляв про їх наявність чи необхідність отримання з метою долучення до матеріалів справи.

Підготовче судове засідання у справі призначене на 13 грудня 2013 року, за клопотанням відповідача поданим до суду 12 грудня 2023 року, у зв`язку із захворюванням останнього на коронавірус, було відкладено на 30 січня 2024 року о 16 год. 30 хв.

Підготовче судове засідання призначене на 30 січня 2024 року не відбулося з огляду на тимчасову втрату працездатності головуючим суддею через травму з 02 січня 2024 року по 16 лютого 2024 року, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 березня 2024 року.

20 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення процесуального строку та долучення доказів до матеріалів справи, в якому просить поновити відповідачу процесуальний строк для подання доказу та долучити до матеріалів справи копію висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ярошенка О.В. від 24 січня 2024 року за № Се-19/115-23/18337-іт щодо проведення інженерно транспортної експертизи за обставинами ДТП, що мало місце 01 січня 2023 року. Ця експертиза була проведена за заявою відповідача та його представника 28 грудня 2023 року.

Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області № 209 від 11 грудня 2023 року відповідач знаходився на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 11 грудня 2023 року по «теперішній час», тобто фактично по 11 грудня 2023 року (дату видачі довідки). Та в ній же зазначено установлений останньому діагноз - коронавірусна хвороба середнього ступеня важкості, а також рекомендовано продовжити лікування.

За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, що оскаржується відповідачем зазначеним вимогам не відповідає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.

У пункті 1 частини 2 статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звертатися до суду на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту у вибраний спосіб.

Цивільне судочинство відбувається на сторінках засад змагальності (частина 1 статті 12 ЦПК України ).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спільних правовідносин), та дає можливість ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом запитувача.

За такого, кожна сторона сама розглядає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на стороні спору, а суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Між тим, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору та вчинення процесуальної дії виконує саме суд.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 5 статті 178 ЦПК України відповідач до відзиву на позовну заяву додає докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Порядок та строки подання доказів сторонами та іншими учасниками справи до суду першої інстанції визначено приписами статті 83 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3 статті 83 ЦПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 цієї статті).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина 5 статті 83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (частина 10 статті 83 ЦПК України).

Одним із доказів за положеннями частини 2 статті 76 ЦПК України є висновок експерта.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта складений на його замовлення (частина 1 статті 106 ЦПК України).

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За положеннями статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Одним із завдань підготовчого провадження відповідно до статті 189 ЦПК України є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів (пункт 3 частина 1 цієї статті).

Отже під час підготовчого засідання відбувається формування предмету доказування, враховуючи його поділ стосовно осіб, які беруть участь в судовому розгляді справи. Адже позивач доказуватиме підстави позову, відповідач - обставини, що лежать в основі заперечення проти позову. Коло обставин, які підлягають доказуванню кожним із них, зумовлюється метою його участі в процесі.

Як встановлено матеріалами справи відповідач на визначену судом дату подачі відзиву 08 грудня 2023 року згаданий висновок експерта не надав.

Між тим на вказану дату такого висновку експерта від 24 січня 2024 року не існувало, більш того відповідач ще не подавав заяву про його виготовлення, яка була подана тільки 28 грудня 2023 року. Отже у визначений судом строк для подання доказів такий доказ у відповідача був відсутній, а відтак й про наявність такого доказу останній не міг зазначити у відзиві на позов (08 грудня 2023 року). З цих же підстав відповідач та його представник були позбавлені можливості звернутися до суду з клопотанням про надання додаткового строку для подання доказу.

За такого відповідач повинен був звернутися до суду з клопотанням про його приєднання до матеріалів справи, а не з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання доказу та долучення доказу, оскільки у строк, визначений судом, цього доказу ще не існувало.

З огляду на зазначене, апеляційній суд дійшов висновку, що при вирішенні заявленого відповідачем під час триваючого підготовчого провадження клопотання про приєднання до матеріалів справи письмового доказу суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме розглянув клопотання відповідача про поновлення строку для подачі доказу та долучення письмового доказу, якого не існувало у строк визначений судом для його подання, замість розгляду клопотання про приєднання цього доказу відповідно до вимог частини 10 статті 83 ЦПК України. Ці порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали про відмову в поновленні процесуального строку та долученні доказів до матеріалів справи, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Тлумачення частини 1 статті 374 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі.

Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.

Таким чином, системний аналіз указаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що апеляційний суд не має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду заяви про поновлення процесуального строку і долучення доказів до матеріалів справи та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням принципу змагальності сторін цивільного процесу, процесуального права ОСОБА_1 на надання доказів суду щодо заперечень проти доводів позову, завдання підготовчого провадження у цивільному процесі, предмету спору сторін у цій справі (відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а наданий ОСОБА_1 суду першої інстанції письмовий доказ висновок судового експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ярошенка О.В. від 24 січня 2024 року № СЕ-19/115-23/18337-ІТ необхідно долучити до справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричинено внаслідок ДТП, задовольнивши клопотання останнього.

Підстави для розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про долучення письмового доказу.

Долучити до справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, висновок судового експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ярошенка О.В. від 24 січня 2024 року № СЕ-19/115-23/18337-ІТ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.