Провадження № 2/522/736/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Синга Шип», про визнання недійсним договору застави та додаткової угоди до договору застави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_3 звернувся 25.09.2023 до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , та просить:

- визнати недійсним Договір застави від 13.07.2021 в частині визначення вартості предмету застави, а саме визнати недійсним п.1.3 Договору застави від 17.07.2021, яким предмет застави оцінений у 833 250 грн;

- визнати недійсною Додаткову угоду до Договору застави від 14.07.2021 в частині визначення вартості предмету застави, а саме визнати недійсним п.1.2 Додаткової угоди до Договору застави від 14.07.2021, яким предмет застави оцінений в 3 333 000 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.07.2021 на забезпечення виконання договору поруки, укладеного 13.07.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір застави, за яким позивач передав у заставу належну йому частку у статутному капіталі у розмірі 33% (корпоративні права) в ТОВ «Рені-Лайн». 14.07.2021 підписано додаткову угоду, згідно якої предмет застави оцінено в 3 333 000 доларів США. Тобто, вартість предмету застави дорівнює 3 333 000 доларів США, а не 833 250 грн, як вказано первинно у договорі. Відповідно до звіту від 20.03.2023 ринкова вартість частки у статутному капіталі на дату оцінки 31.12.2022 складає 141 768 400 гривень, еквівалент 3 876 779,53 долари США. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 намагалися розрахуватися частково з відповідачем, однак ним то відкладалося питання, то нотаріуса не було, то відповідач вимагав повного відшкодування, замість часткового. ОСОБА_1 заявляє про фіктивність оспорюваних правочинів у частині визначення вартості майна на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки Договір застави суперечить приписам ч.1 ст.576, 586 ЦК України та ч.2 ст.4, ч.3 ст.11 Закону України «Про заставу» та не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України. Предметом застави може бути майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Ухвалою суду від 26.09.2023 позову заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 28.09.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.11.2023.

До суду 23.10.2023 від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що предмет застави був оцінений за домовленістю сторін. В Договорі зазначено про згоду іншого учасника ТОВ «Рені-Лайн» на передачу в заставу частки в статутному капіталі. Виступаючи на загальних зборах позивач зазначив про те, що предмет застави оцінюється сторонами згідно домовленості сторін у розмірі 833 250 грн, при цьому загальні збори відбулися 24.05.2021, а договір застави укладений аж 13.07.2021. Оцінка предмета застави здійснюється у випадках встановлених договором або законом, однак сторони домовилися про ціну предмета застави, тому його оцінка не була необхідна. З поданим звітом відповідач не погоджується, оскільки він не містить всіх необхідних даних, оцінку проведено на півтора роки пізніше ніж укладено договір застави, і станом на час подання позову звіт є недійсним, оскільки був чинний лише пів року з 31.12.2022. Рецензія на звіт ТОВ «Рені Лайн» є неналежним доказом за доктриною «плід отруйного дерева».

У підготовчому засіданні 14.11.2023 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_5 було прийнято відзив до провадження, надано 5-денний строк з метою підготовки відповіді на відзив. Судом було оголошено перерву до 09.01.2023.

У підготовчому засіданні 09.01.2023 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, за заявою представника відповідача залишено без розгляду клопотання про об`єднання справ в одне провадження, було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання справи в одне провадження з іншою справою. В результаті проведеного підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 07.03.2024.

У судовому засіданні 07.03.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення на стадію підготовчого провадження, відмовлено у задоволенні клопотання про заміну відповідача, залучено до участі у справі у якості третьої особи - ТОВ «Синга Шип», з метою надання строку для подання третьою особою пояснень, у судовому засіданні оголошено перерву до 15.03.2024.

До суду 15.03.2024 надійшли пояснення від представника третьої особи ТОВ «Синга Шип» Ущаповського Р.В., згідно яких просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа зазначає, що 20.06.2023 між одноосібним ТОВ «Синга Шип» та ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та договору застави від 13.07.2021, було укладено Договір за яким, одноосібне ТОВ «Синга Шип» прийняло у власність (купило) частку в статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі. 11.07.2023 позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про витребування від ОТОВ «Синга Шип» частки у статуному капіталі, а з цією справою позивач звернувся пізніше, що на переконання третьої особи, свідчить про намагання позивача створити преюдиційний факт та використати дане рішення при розгляді справи №916/2945/23 господарським судом, що суперечить принципу добросовісності та є підставою для відмови у позові. Заперечення проти позову тотожні доводам відповідача, викладеним у відзиві.

До суду 15.03.2024 надійшла заява представника ОСОБА_6 - Софронкової Н.О. про залучення ОСОБА_6 у якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги, оскільки ним оспорюється договорі позики у справі №522/18866/23.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю слідувати працівникам та відвідувачам суду в укриття, розгляд справи у судовому засіданні 15.03.2024 було відкладено до 22.03.2024.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 22.03.2024 розгляд справи було відкладено до 29.03.2024.

До суду 27.03.2024 надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 , згідно якого просить відкласти розгляд справи у зв`язку з її участю у слідчих діях як захисника в м. Києві. Також просить викликати позивача та відповідача для особистих пояснень, оскільки тільки цим особам відомі дійсні обставини, викладені у позові.

У судовому засіданні 29.03.2024 розгляд справи відкладено до 05.04.2024, внаслідок задоволення однойменного клопотання представника позивача.

У судове засіданні 05.04.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_5 звернувся до суду 05.04.2024 з заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти позову.

Щодо заяви адвоката Софронкової Н.О. про залучення ОСОБА_6 в якості третьої особи, суд зазначає про безпідставність заяви, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Представник ОСОБА_6 - Софронкова Н.О. звернулася до суду з заявою про залучення третьої особи 15.03.2024, тобто з пропущенням встановленого законодавством строку, оскільки підготовче провадження було закрито протокольною ухвалою від 09.01.2023. Поновити строк представник ОСОБА_6 не просить.

Згідно ч.4 ст. 53 ЦПК України у заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Підставою для залучення ОСОБА_6 до участі у справі його представник зазначає, що оспорюваний договір укладено після договору позики і те що ОСОБА_6 оспорюється договір позики. Такі доводи не свідчать про необхідність участі ОСОБА_6 при розгляді справи предметом якої є саме визнання недійсними пунктів договорів щодо визначення вартості предмету застави.

Таким чином, у задоволенні клопотання ОСОБА_6 - Софронкової Н.О. про залучення третьої особи слід відмовити.

Щодо клопотання представника позивача ОСОБА_3 про виклик сторін для надання особистих показань, суд відзначає наступне.

Згідно п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Представник позивача вказує на те, що лише сторони договору знають про дійсні обставини, однак позивач міг з`явитися у судове засідання без визнання судом його явки обов`язковою. В той же час, які обставини необхідно щоб пояснив сам відповідач, представник позивача не зазначає.

Стаття 223 ЦПК України передбачає можливість суд відкласти розгляд справи з метою отримання особистих пояснень сторін, втім у суду не виникло необхідності заслухати особисто сторін.

Тому, клопотання представника позивача про виклик сторін з метою надання особистих пояснень задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір застави, згідно п.1.1 якого, заставодавець передає застоводержателю частку у статутному капіталі (корпоративні права) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% статутного капіталу цього товариства, яка дорівнює сумі 833 250 гривень. Заставодавець є майновим поручителем виконання зобов`язань ОСОБА_6 , що випливають із договору позики, укладеного 13 липня 2021 року між ним та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. 13 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №940.

Згідно п.1.3 Договору застави, предмет застави за домовленістю Сторін оцінюється ними у сумі 833 250 гривень (а.с.9-10).

14 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору застави від 13 липня 2021 року, згідно п.1.2 якої, предмет застави за домовленістю сторін оцінюється ними у сумі дол. США 3 333 000 дол. США. Додаткова угода укладена у простій письмовій формі (а.с.11).

Суд не приймає до уваги таку додатку угоду, на підставі наступного.

У пункті 6.1 Договору застави сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

В силу положень ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Додаткова угода до договору застави є його частиною, тому на підставі договору та закону, має бути укладена у формі як і основний договір, тобто додаткова угода має бути нотаріально посвідчена. У зв`язку з тим, шо додаткова угода не була нотаріально посвідченою, така додаткова угода є такою, що не набрала чинності.

Згідно звіту №2456/23 про незалежну оцінку корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі 33,33%, що належить фізичній особі ОСОБА_1 , розташоване за адресом: АДРЕСА_1 , складеного 20.03.2023 ТОВ «Консалтінгова компанія «Бюро оцінки Стефанович», на дату оцінки 31.12.2022 ринкова вартість корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі частки 33,33%, без ПДВ складає 141 768 400 гривень (а.с.13).

ГО «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» 30.03.2023 надала рецензію на звіт, згідно якої звіт №2456/23 класифікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с.14-16).

Згідно п.2.3 Договору застави, застоводавець, тобто ОСОБА_1 свідчить, що згода іншого учасника ТОВ «Рені-Лайн» на передачу в заставу частки в статутному капіталі (корпоративні права) товариства, яка належить ОСОБА_1 викладена у Протоколі №24-05-21 позачергових загальних зборів учасників від 24 травня 2021 року.

Згідно протоколу №24-05-2021 позачергових Загальних зборів учасників ТОВ «Рені-Лайн» від 24.05.2021, ОСОБА_1 повідомив, що планує передати в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 свою частку / або її частину у Статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» на певних умовах, серед яких, за вартістю згідно домовленістю сторін, предмет Застави складає 833 250 гривень (а.с.51-54).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.

20 червня 2023 року ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , на підставі статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та Договору застави №941 від 13 липня 2021 року продав Одноосібному товариству з обмеженою відповідальністю «Синга Шип» частку в статутному капіталі ТОВ «Рені-Лайн» у розмірі 33,33% номінальною вартістю 833 250 гривень. Продаж частки за домовленістю сторін вчиняється за ціною, що складає 1 350 000 доларів США (а.с.87-88).

В силу ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 582 ЦК України закріплено, що оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Сторони у договорі погодили ціну предмета застави і не передбачили необхідність проведення оцінки майна.

Звіт №2456/23, відповідно до якого ринкова вартість корпоративних прав ТОВ «Рені-Лайн» в розмірі частки 33,33%, без ПДВ складає 141 768 400 гривень, не спростовує того, сторони домовилися про ціну предмета застави, без проведення оцінки корпоративних прав.

Доводи позивача про те, що фактична ціна предмета застави є вищою не свідчить про недійсність пункту договору застави.

Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що така вартість предмета застави була виражена ним на загальних зборах ТОВ «Рені-Лайн» за півтора місяця до укладення договору застави, тому вказана у договорі сума відповідала його волевиявлення та була ним погоджена.

Доводи позивача про наявність численних спорів щодо виконання договору позики та відповідно договору застави не стосуються предмету спору, тому не приймаються судом до уваги.

При цьому, посилання позивача на суперечність договору застави ст. 576, ст. 586 ЦК України, є безпідставним, адже дані статті стосуються предмета застави, в той час як позивач оскаржує договір лише в частині ціни предмета застави.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши наявні докази та перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, підстави недійсності пункту 1.3 Договору застави від 13.07.2021 судом не встановлені.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Синга Шип» (ЄІК 207058410, Республіка Болгарія, м. Бургаз, 44013, вул. Василя Левського, буд.7, оф.1), про визнання недійсним договору застави та додаткової угоди до договору застави - залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2024 року.

Суддя: В.Я. Бондар