Справа № 182/1777/23
Провадження № 2/0182/105/2024
09.04.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики -
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є фізичною особою - підприємцем з продажу одягу та 04 березня 2021 року вона дала відповідачці товар на загальну суму 3 000 грн. 00 коп., про що остання склала розписку в присутності свідків, згідно якої зобов`язувалась вищевказану суму боргу повертати щомісячно. На даний час, відповідачка дії щодо повернення боргу не вчиняє, неодноразові звернення до неї щодо повернення боргу в добровільному порядку були нею проігноровані, тобто, відповідачка ухиляється від виконання нею зобов`язання. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу за договором розписки, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.
Позивачка в судове засідання не прибула, проте, 09 квітня 2024 року на адресу суду надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує і на їх задоволенні наполягає (а.с.26).
Відповідачка про розгляд справи була повідомленою належним чином, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту «Укрпошта», згідно якої повідомлення про виклик до суду на 09 квітня 2024 року ОСОБА_2 28 листопада 2023 року було вручено особисто, однак, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від неї не надходили (а.с.22).
Тому, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, у відповідності до ст.15, 16 ЦК України, звернулась до суду з позовом, оскільки вважає, що вона є особою, яка має право на захист, так як відповідачкою фактично не визнається та порушується її право на повернення належних їй коштів. При цьому, на підтвердження заявлених нею позовних вимог до позову долучено оригінал розписки від 04 березня 2021 року, згідно якої позивачка дала відповідачці товар на загальну суму 3 000 грн. 00 коп., із зобов`язанням останньої вчинити дії з повернення суми боргу щомісячно (а.с.21). Згідно наданої до суду розписки, факт передачі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 товару на загальну суму 3 000 грн. 00 коп. у суду сумніву не викликає, оскільки оригінал розписки позивачкою долучений до матеріалів справи. Проте, у вищевказаній розписці відповідні строки щодо виконання зобов`язання та суми, які повинні були повертатись кожного місяця, зазначені не були.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Верховний Суд у своїй Постанові від 11 листопада 2015 року, справа № 6-1967цс15, зазначив, що, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України, договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого, дійсно, вбачається як сам факт отримання в борг (тобто, із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання... письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику... За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми... Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року, справа № 309/3458/14-ц).
У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч.1-3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Проте, згідно з долученої до позовної заяви розписки, умови сторонами щодо повернення позики не погодженні та фактично не конкретизовані, хоча, надання позивачкою до суду оригіналу розписки свідчить про той факт, що відповідачем зобов`язання за договором позики не виконані.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу положення статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог позивачкою було долучено оригінал розписки, з тексту якої не вбачається встановлений сторонами строк (термін) виконання зобов`язання, що в даному випадку є порушенням ч.2 ст.530 ЦК України, якою чітко передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Тому, враховуючи вимоги ст.530 ЦК України, а також той факт, що строк (термін) виконання боржником обов`язку в розписці не встановлений і позивачкою до матеріалів справи досудова вимога (претензія) на адресу відповідачки направлена не була, внаслідок чого, й до матеріалів справи долучена також не була, це свідчить про передчасне звернення до суду з даним позовом.
Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд дійшов до переконання, що заявлені вимоги, в даному випадку, є передчасними, оскільки при подачі позову до суду позивачкою не було враховано вимоги ст.530 ЦК України, а тому суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з передчасним зверненням до суду з даним позовом.
Керуючись ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 211, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал