01.03.2024 Єдиний унікальний номер 205/4240/23
Справа №205/4240/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу №205/4240/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами-

ВСТАНОВИВ:

27.04.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2014 року до досягнення нею повноліття. 10.01.2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська видано дублікат виконавчого листа. 07.06.2022 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 69161537 з примусового виконання виконавчого листа. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 16.04.2014 року по 01.03.2023 року, яка складає 203 139 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. На зазначену заборгованість позивачем розраховану пеню, яка становить 3 131 615,86 грн., з яких: за квітень-грудень 2014 року 251 568,93 грн., за 2015 рік 417 400,71 грн., за 2016 рік 379 292,81 грн., за 2017 рік 437 192,56 грн., за 2018 рік 461 941,13 грн., за 2019 рік 443 383,77 грн., за 2020 рік 354 358,98 грн., за 2021 рік 263 966,46 грн., за 2022 рік 122 962,86 грн., за січень та лютий 2023 року 2 547,65 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням законодавчого обмеження розміру пені 100 % розміру заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за період з квітня 2014 року по 25.04.2023 року в розмірі 203 139 грн.

Ухвалою судді від 02.05.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази.

10.07.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов зустрічний позов, у якому просить звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, нарахованим за період з 16.04.2014 року по 04.10.2016 року на суму 32 283,50 грн. Позов обґрунтовує тим, що з 19.05.2014 року по день звернення до державного виконавця ОСОБА_1 не вчиняла жодної дії щодо примусового стягнення аліментів з ОСОБА_5 , тобто потреби в стягнення коштів на утримання доньки весь цей час не було. При цьому ОСОБА_2 жодним чином не уникав батьківських обов`язків, надавав матеріальну допомогу, але через скрутне матеріальне становище, в обсязі, меншому, ніж визначено в рішенні суду. Так, починаючи з 2015 року позивач звільнився з роботи, стабільних доходів не мав. Також представник зазначила, що в жовтні 2014 року ОСОБА_2 одружився, у листопаді 2014 року від даного шлюбу народилося двоє дітей, які знаходяться на його утриманні. З розміром заборгованості по аліментам з 2014 року по 2023 рік позивач не погоджується, оскільки виконував аліментні зобов`язання, переводячи на картку ОСОБА_1 за липень та грудень 2017 року 400 грн., та 1000 грн. відповідно, за вересень 2019 року 1000 грн., за серпень та грудень 2020 року 2 000 грн. та 1 000 грн. відповідно, за грудень 2022 року 1 500 грн., які не були враховані при складанні довідки про заборгованість. За заявою ОСОБА_2 державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості, розмір якої становить станом на 01.03.2023 року 197 670 грн. Також представник вказала, що сам розрахунок заборгованості за період з квітня 2014 року по жовтень 2016 року суперечить конституційному принципу незворотності закону в часі, а саме до 28.08.2018 року діяли норми у часі, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки, тобто до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення. Також представник ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві зазначила, що в період з 16.04.2014 року по 04.10.2016 року діяла редакція ч. 3 ст. 197 СК України, за якою суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Отже, ОСОБА_1 повинна довести поважність непред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки про ухвалення рішення їй було відомо з дня його ухвалення.

На підставі викладеного просить звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, нарахованим за період з 16.04.2014 року до 04.10.2016 року на суму 32 283,50 грн.

06.09.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Зарвія Р.Л. надійшов відзив на зустрічний позов, у якому заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2 . Заперечення обґрунтовані тим, що державний виконавець зобов`язаний застосовувати саме ту правову норму, яка є чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами. Також представник зазначив, що ч. 3 ст. 197 СК України виключена 05.10.2016 року, тому застосуванню не підлягає. При цьому вказав, що квитанції за 2017-2022 роки, які були надані ОСОБА_2 , та на підставі яких 26.06.2023 року було зроблено перерахунок заборгованості, були правомірно не враховані державним виконавцем у попередній довідці, оскільки вчасно не були надані виконавцю боржником. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

02.11.2023 року від АТ «КБ «ПриватБанк» надійшли докази на виконання ухвали суду.

Ухвалою суду. постановленою 22.11.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним.

Ухвалами суду від 24.01.2024 року, постановленими без виходу суду до нарадчої кімнати, у зв`язку з прийняттям зустрічного позову постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінити судове засідання підготовчим, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Зарвій Р.Л. первісний позов підтримав, просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Присенко О.Г. проти первісного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала, просила задовольнити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив такі обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що 14.03.2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано дублікат виконавчого листа по справі № 205/3204/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видій його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2014 року до досягнення нею повноліття. Рішення суду від 19.05.2014 року набрало законної сили 30.05.2014 року (а.с.8).

Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 69161537 за вищевказаним виконавчим листом (а.с.9).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів від 23.03.2023 року, наданого позивачем, складеного виконавцем за період з 16.04.2014 року по 01.03.2023 року, заборгованість на 01.03.2023 року становить 203 139 грн. (а.с.10-15).

За розрахунком від 26.06.2023 року, проведеним державним виконавцем після надання боржником квитанцій за минулий час, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.03.2023 року становить 197 670 грн.(а.с.60-62).

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за період з 16.04.2014 року по 01.03.2023 року станом на 01.03.2023 року становила 197 670 грн.

23.10.2014 року ОСОБА_2 уклав шлюб з іншою жінкою, від якого подружжя має двох дітей 2014 року народження (а.с.67-69).

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 пеню, нараховану на заборгованість. яка виникла за період з 16.04.2014 року по 01.03.2023 року, останній заперечує проти стягнення пені, а також просить звільнити від сплати заборгованості за період з 16.04.2014 року по 04.10.2016 року.

Враховуючи викладене, спочатку суд розглядає вимоги зустрічного позову.

Підставою звільнення ОСОБА_2 від заборгованості від сплати аліментів за період з 16.04.2014 року по 04.10.2016 року позивач вважає те, що на час ухвалення рішення та в спірний період діяла норма про можливість стягнення аліментів за минулий час не більше як за три роки (ч. 1 ст. 194 СК України).

Частиною 1 ст. 194 СК України в редакції станом на дату ухвалення судового рішення про стягнення аліментів передбачалося стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 року внесено зміни до вказаної норми закону та встановлено, що стягнення аліментів за минулий час можливе не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 року № 5-р(I)/2019 висловлено думку, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).

З урахуванням наведених положень закону та рішень Конституційного Суду України наявні підстави для висновку, що державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2021 року по справі № 2-3177-1/06, а також зробив висновки, що незалежно від моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання боржника існував обов`язок зі сплати аліментів, починаючи з дати ухвалення судового рішення, отже дії державного виконавця з обрахування розміру заборгованості за 10 років до подання виконавчого листа до виконання не встановили для заявника нового обов`язку, що не був передбачений судовим рішенням або законом. Так само у державного виконавця відсутні повноваження під час вчинення процесуальних дій з виконання судового рішення застосовувати нечинне положення закону на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Таким чином, аргументи представника позивача за зустрічним позовом щодо застосування норми ч. 1 ст. 194 СК України в редакції, яка діяла в спірний період, не заслуговує на увагу, оскільки станом на дату відкриття виконавчого провадження, здійснення розрахунку, а також подання позову до суду діяла норма, визначена Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 року.

Також як підставою звільнення позивача від сплати заборгованості в період з 16.04.2014 року по 04.10.2016 року у зустрічному позові вказано те, що у цей період діяла редакція ч. 3 ст. 197 СК України, за якою суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

При цьому ч. 3 ст. 197 виключено на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року.

У постанові від 18.12.2020 року по справі № 523/1374/18 Верховний Суд погодився з апеляційним судом, який виходив з того, що ч.3 ст. 197 СК України, на яку посилався позивач, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час подання позову вказана правова норма втратила чинність.

Враховуючи, що позивач як на правову підставу позову про звільнення його від сплати аліментів за спірний період посилається на норму, яка на дату звернення з позовом втратила чинність, суд відхиляє таку підставу звільнення від заборгованості.

Також не бере до уваги аргументи щодо зволікання позивача з пред`явленням виконавчого листа до виконання протягом восьми років, оскільки пред`явлення виконавчого документу є правом стягувача, а строк його пред`явлення до повноліття дитини. Окрім того, позивач зазначив, що у ОСОБА_1 була відсутня необхідність в отриманні аліментів на дитину ОСОБА_3 , на доведення чого витребувано виписку по рахункам ОСОБА_1 . Вивчивши надані АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунках ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що вказані документи не підтверджують відсутності необхідності у стягненні аліментів, при цьому доводи позивача за зустрічним позовом не заслуговують на увагу, оскільки сплата аліментів є обов`язком батьків утримувати дитину, який покладається на обох батьків.

У позові ОСОБА_2 зазначено, що він у 2014 році одружився та у нього народилося дві дитини, а в 2015 році звільнився з роботи, не мав доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Водночас частиною другою вказаної статті визначено, що суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, сімейний чи матеріальний стан позивача може бути врахований при розгляді питання щодо відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, та не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

При цьому підстави для звільнення платника аліментів, зазначені у ч. 2 ст. 197 СК України, як то хвороба чи інша суттєва обставина, яка б давала правові підстави суду звільнити позивача від сплати частини заборгованості за аліментами, ОСОБА_2 не наведені.

На підставі викладеного суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам через необґрунтованість.

Розглядаючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за період з квітня 2014 року по 25.04.2023 року в розмірі 203 139 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, обов`язковою умовою для виникнення такого виду відповідальності є наявність його вини в несплаті аліментів.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_2 за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, нерегулярно та в недостатньому обсязі сплачував аліменти.

Також за матеріалами справи встановлено, що до 07.06.2022 року ОСОБА_1 не зверталася для примусового виконання рішення суду, тобто не здійснювала будь-яких заходів для стягнення аліментів, а ОСОБА_2 до вказаної дати добровільно надавав кошти на утримання дитини, хоча нерегулярно та не в повному обсязі, визначеному рішенням суду, що підтверджується розрахунком державного виконавця, а також поясненнями в позовній заяві.

Наведене в сукупності свідчить, що вина боржника в несплаті аліментів до 07.06.2022 року відсутня. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені за період з 16.04.2014 року по 01.03.2023 року, тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, після звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби для примусового виконання рішення, ОСОБА_2 аліменти вчасно не сплачував.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

При цьому, виходячи з розрахунку державного виконавця станом на 01.03.2023 року, враховуючи, що доказів несплати аліментів після 01.03.2023 року до 25.04.2023 року матеріали справи не місять, судом розраховано пеню з 07.06.2022 року дати відкриття виконавчого провадження по 01.03.2023 року наступним чином:

За червень 2022 року розмір неустойки (пені) становить 8 795,99 грн. (3619,75 грн. - розмір заборгованості за аліментами х 1% х 243 днів прострочення сплати аліментів).

За липень 2022 року розмір неустойки (пені) становить 7 673,87 грн. (3619,75 грн. - розмір заборгованості за аліментами х 1% х 212 днів прострочення сплати аліментів).

За жовтень 2022 року розмір неустойки (пені) становить 3 143,70 грн. (2619,75 грн. - розмір заборгованості за аліментами х 1% х 120 дні прострочення сплати аліментів).

За листопад 2022 року розмір неустойки (пені) становить 3 257,78 грн. (3 619,75 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 90 днів прострочення сплати аліментів).

За грудень 2022 року розмір неустойки (пені) становить 1 250,65 грн. (2 119,75 грн. розмір заборгованості за аліментами х 1% х 59 днів прострочення сплати аліментів).

За січень 2023 року розмір неустойки (пені) становить 593,53 грн. (2 119,75 грн. - розмір заборгованості за аліментами х 1% х 28 днів прострочення сплати аліментів).

Загальна сума пені за період з 07.06.2022 року по 01.03.2023 року становить 24 715,52 грн.

При обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у ч. 1 ст. 196 СК України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Відповідно до розрахунку (а.с.60-62) заборгованість за період з 07.06.2022 року по 01.03.2023 року становить 17 718,50 грн.

З наведеного вбачається, що розмір пені на заборгованість за аліментами з 07.06.2022 року по 01.03.2023 року перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам за такий період.

З урахуванням ст. 196 Сімейного кодексу України стягненню підлягає пеня в розмірі, що не перевищує заборгованість, тобто в сумі 17 718,50 грн.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 07.06.2022 року по 01.03.2023 року в розмірі 17 718,50 грн.

Отже, суд задовольняє частково первісний позов та відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати ОСОБА_2 не відшкодовуються. Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 1073,60 грн. ОСОБА_1 у позові просила стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Однак судовому засіданні її представник заявив, що надасть докази витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тому суд, ухвалюючи рішення, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України не розподіляє судові витрати ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 180, 196, 197 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-81, 89, 141, 247, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 07.06.2022 року по 01.03.2023 року у розмірі 17 718,50 грн.

В задоволенні позову в іншій частині-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами-відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 віднести на його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко