Номер провадження: 22-ц/813/1516/24
Справа № 494/391/23
Головуючий у першій інстанції Горобець В.Л.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання - Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Чебаненко Ольга Андріївна,

на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року, ухваленого у складі судді Горобця В.Л. в приміщенні того ж суду,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 400 000 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , зазначив, що 08 квітня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилинах він знаходився біля входу до адміністративної будівлі Березівського ВП Лиманськогло ГУНП в Одеській області, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 3, м. Березівка, Одеської області. В цей час до середини приміщення заходив ОСОБА_2 , з яким у нього існують неприязні відносини. Під час того, як ОСОБА_2 проходив повз ОСОБА_1 , між ними виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_2 не зупинився, а почав заходити до середини. Позивач вирішив також зайти до приміщення за ОСОБА_2 , та взяв відкриті двері за внутрішню ручку дверей, за яку тримав двері і ОСОБА_2 .. Побачивши це, ОСОБА_2 навмисно, з метою припинення позивачу тілесних ушкоджень, розуміючи, що його рука залишилась в дверному пройомі, три рази сильно смикнув двері у свій бік, защемивши при цьому дверима його руку. ОСОБА_2 , бачив, що рука позивача знаходиться у дверному пройомі і, незважаючи на його крики від болю, умисно смикнув ще раз за двері, защемивши при цьому дверима його руку (пальці). Тим самим ОСОБА_2 , заподіяв ОСОБА_1 , середньої важкості тілесні ушкодження.

За заявою ОСОБА_1 20.11.2016 року відомості про вчинення ОСОБА_2 , кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР. Лише 02.12.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України був прийнятий до провадження в Березівському районному суді Одеської області.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000229 від 08.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Крім того, 20 листопада 2016 року приблизно о 11 годині 00 хвилинах ОСОБА_2 перебував в приміщенні магазину «Пасічник», який розташований на території ринку по вул. Танасчишина, 61 у м. Березівці, Одеської області. На той час в приміщення магазину зайшов ОСОБА_1 , де на ґрунті неприязних відносин, між ними виникла сварка. Коли ж позивач вийшов з приміщення магазину, то ОСОБА_2 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав йому удар кулаком у праве плече та одразу наніс ще чотири удари в плече, після чого бив головою об припаркований мікроавтобус. Тим самим, ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої важкості.

Цього ж дня з заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення ОСОБА_1 , звернувся до Березівського ВП. Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000634. По даній справі позивач 20.11.2016 року визнаний потерпілим. Лише 02.12.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 , був направлений та прийнятий до провадження Березівським районним судом.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000634 від 20.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає не лише у фізичному болі, а й у душевних стражданнях, хвилюваннях, образі, переживанням фізичних незручностей. У зв`язку з тим, що він є людиною похилого віку, проживає один ( дружина померла), позивач був позбавлений можливості двічі, на протязі тривалого часу просити знайомих та друзів фізичної допомоги: принести продукти, приготувати поїсти та інше. У зв`язку з отриманими травмами змінився його звичний уклад життя, він не міг вільно пересуватись, так як спочатку боліла рука, а після другого злочину - плече. До теперішнього часу у нього болить рука і пальці погано працюють. Значні для нього витрати він поніс і на лікування. Після вчинення ОСОБА_2 злочинів, ОСОБА_1 , увесь час перебуває у пригніченому стані, нервує, має поганий сон. До теперішнього часу відповідач не відшкодував йому будь-які збитки і, навіть, не вибачився перед позивачем, що вказує на його байдуже і безвідповідальне ставлення до наслідків свого діяння. Навпаки, відповідач просто знущається та насміхається над позивачем, плює на нього. Моральну шкоду у зв`язку цими обставинами оцінює у 400 000 гривень ( по 200 000 гривень за кожен злочин ).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 10000 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд не визначив обґрунтований розмір моральної шкоди, не врахував обставини, які мають істотне значення та визначив несправедливий, занадто малий розмір моральної шкоди. Не врахував, що ОСОБА_2 вчинив відносно нього два умисних злочини, не врахував ступінь важкості заподіяних йому тілесних ушкоджень, той факт, що він є одинокою людиною та допомагати йому нікому, бо дружина та син померли. Скаржник не погоджується з тим, що суд вказав, що йому заподіяно легкі тілесні ушкодження, в той час, коли відповідач двічі спричинив йому середньої важкості тілесні ушкодження і до теперішнього часу навіть не вибачився перед ним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір у розмірі 6000 грн та витрати на правову допомогу у сумі 15000 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції всупереч вимогам закону не було надано жодної оцінки відеозапису подій, який наявний в матеріалах кримінальної справи, що підтверджує відсутність причинно - наслідкового зв`язку між травмою позивача та його діями, показам свідків, які працюючи лікарями безпосередньо оглядали ОСОБА_1 , обставинам, встановленим в ухвалі Одеського апеляційного суду від 27.06.2019, якою встановлено низку порушень під час розгляду кримінальної справи та скасовано вирок стосовно ОСОБА_2 , ухвалам Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021, з яких вбачається, що ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, особі позивача, який за допомогою штучних заяв та скарг намагається стягнути моральну шкоду, неприязному відношенню позивача до відповідача та намаганням ОСОБА_1 будь яким способом вижити його з пасіки. Обставинам, що передували зверненню ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом слугувало те, що вони тримають пасіки по сусідству та винаймали сторожа, якому платили навпіл. Однак, ОСОБА_1 спочатку відмовився платити сторожу, а згодом виявив бажання вижити його із вказаного місця. Крім цього ОСОБА_1 є відомим скандалістом. Перед зверненням до компетентних органів останній вчиняє сварку, а згодом просить односельчан бути свідками події. Проте, під час одного з таких скандалів він відмовив ОСОБА_1 виступити у якості свідка, через що останній погрожував сфабрикувати кримінальну справу щодо нього. Отже, з метою притягнення його до відповідальності ОСОБА_1 було свідомо спровоковано конфлікт. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, у зв`язку з відсутністю причинно - наслідкового зв`язку між його діями та спричиненою моральною шкодою ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не був поданий.

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнали.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме протиправними діями відповідача ОСОБА_2 в результаті вчинення ним кримінального правопорушення, позивачу ОСОБА_1 були причинені тілесні ушкодження, тобто йому була заподіяна моральна шкода. Суд врахував, що позивач під час та протягом тривалого часу після нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачем відчував фізичний біль та моральні страждання, психологічний дискомфорт, порушення права його недоторканості, внаслідок чого тривалий час не міг заспокоїтися, а тому стягнув з відповідача на його користь 10000 грн в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 квітня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилинах ОСОБА_1 знаходився біля входу до адміністративної будівлі Березівського ВП Лиманськогло ГУНП в Одеській області, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 3, м. Березівка, Одеської області. В цей час до середини приміщення заходив ОСОБА_2 , який умисно смикнув за двері, защемивши при цьому дверима руку (пальці) ОСОБА_1 . Тим самим ОСОБА_2 , заподіяв ОСОБА_1 , середньої важкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000229 від 08.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

20 листопада 2016 року приблизно о 11 годині 00 хвилинах ОСОБА_2 перебував в приміщенні магазину «Пасічник», який розташований на території ринку по вул. Танасчишина, 61 у м. Березівці, Одеської області. На той час в приміщення магазину зайшов ОСОБА_1 , де на ґрунті неприязних відносин, між ними виникла сварка. Коли ж позивач вийшов з приміщення магазину, то ОСОБА_2 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав йому удар кулаком у праве плече та одразу наніс ще чотири удари в плече, після чого бив головою об припаркований мікроавтобус. Тим самим, ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої важкості.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000634 від 20.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито.

Незважаючи на вчинення відповідачем ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , кримінального злочину, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій для врегулювання питання щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, саме тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Внаслідок протиправних дій відповідача та заподіяння тілесних ушкоджень, позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Комунальному Некомерційному Підприємстві «Березівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Березівської міської ради Одеської області, що підтверджується випискою від 28.12.2021 року № 427.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ»» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

У пункті першому постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, Кримінально-процесуальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Таким чином, обов`язковою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, незалежно від того, є він закінченим чи незакінченим, а так само вчинення такого злочину одноособово чи у співучасті.

Прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливе лише за згодою особи на відповідну підставу закриття кримінального провадження.

Питання про звільнення від кримінальної відповідальності суд вирішує у формі ухвали.

Незважаючи на те, що зазначений вид судового рішення, за правилами кримінального процесуального закону, не передбачає визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, усе ж зазначена підстава для звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання такої особи чи визнання її невинною, а визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими.

Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі №463/1380/15-ц.

У частині першій ст. 373 КПК України встановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення виправдувального вироку, а саме у разі, якщо не доведено, що:1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Тобто, суд ухвалює виправдувальний вирок виключно із реабілітуючи підстав.

Враховуючи вищевикладені норми, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо його невинуватості у причинених тілесних ушкодженнях ОСОБА_1 , оскільки шкода позивачу завдана неправомірними діями відповідача внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення і саме протиправними діями відповідача ОСОБА_2 в результаті вчинення ним кримінального правопорушення, позивачу ОСОБА_1 були причинені тілесні ушкодження.

Визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Посилання ОСОБА_2 на неприязні стосунки з ОСОБА_1 , до уваги не приймаються, оскільки вказана обставина не звільняє його від насильницьких дії стосовно ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно стягнення судом першої інстанції моральної шкоди у невеликому розмірі, також на увагу не заслуговують, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з принципу розумності та справедливості, стягнувши моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим та на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Чебаненко Ольга Андріївна, залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 08 березня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова