Ухвала

12 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 644/2302/22

провадження № 61-4929ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року у складі судді: Шевченка С. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору позики та визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору позики та визнання недійсним договору іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 27 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 були підписані договір позики грошей у сумі 327 360,00 грн та договір іпотеки, як забезпечення виконання зобов`язання за першим договором. Однак фактично позивач не отримував від відповідачки вказаної суми грошових коштів, оскільки метою укладення цих договорів було забезпечення майнових інтересів ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 на частку у праві власності на квартиру, яка належала ОСОБА_4 , з якою позивач мав намір укласти договір довічного утримання.

ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_4 , яка була його сусідкою по під`їзду в будинку АДРЕСА_1 , виявляла бажання щоб він здійснював догляд за нею, однак подружжя ОСОБА_5 , які також мешкали у даному під`їзді і були знайомі як з ним, так і з ОСОБА_4 , викрали правовстановлюючі документи на квартиру ОСОБА_4 , які були необхідні для укладення договору довічного утримання, і погоджувались їх віддати лише за умови, що він виплатить їм половину вартості квартири ОСОБА_4 у сумі 15 000,00 дол. США. У зв`язку з такими обставинами він звертався до органів поліції, проте заяву про злочин не прийняли, а через слабкий стан здоров`я ОСОБА_4 позивач не хотів повідомляти останню про такі обставини, тому був змушений погодитись на умови Сталінських. Так як всієї суми у нього не було, він передав 27 грудня 2021 року ОСОБА_2 3 000,00 дол. США як виплати першої частини з 15 000,00 дол. США, а у якості гарантії виплати решти суми в розмірі 12 000,00 дол. США він та ОСОБА_2 домовились укласти договір позики на вказану суму та договір іпотеки, предметом якого була належна йому на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому позивач передав ОСОБА_2 ще 1 000,00 дол. США на виконання досягнутих домовленостей.

Відсутність факту передачі грошей за оспорюваним договором позики позивач вважає підставою для визнання такого договору неукладеним, що, у свою чергу, дає підстави для визнання іпотечного договору недійсним та стягнення з відповідачки 4 000,00 дол. США, як безпідставно отриманих.

ОСОБА_1 , на підставі викладеного, з урахуванням уточнень, просив:

визнати неукладеним договір позики грошей від 27 грудня 2021 року;

визнати недійсним іпотечний договір від 27 грудня 2021 року;

стягнути з ОСОБА_2 4 000,00 дол. США.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року скасовано заходи забезпечення позову у виді арешту квартири АДРЕСА_3 , які були вжиті на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року змінено, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року про скасування заходів забезпечення позову залишено без змін. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року про повернення надмірно сплаченого судового збору залишено без змін.

ОСОБА_1 02 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду: від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц; від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц; від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19; від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19; від 02 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20; від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17; від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21; від 21 червня 2023 року у справі № 757/42885/19; від 23 листопада 2023 року у справі № 466/725/20;

ОСОБА_1 зазначає, що згідно постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, факт підписання сторонами тексту договору позики, навіть при зазначенні у ньому про отримання позичальником суми позики, не є беззаперечним свідченням укладення такого договору позики, якщо є інші докази, що гроші або речі насправді не були одержані позивальником;

як вбачається зі змісту рішення суду першої інстації обставини щодо підставності позовних вимог не досліджувалися, оскільки позивачу відмовлено в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, а тому апеляційним судом підставність позовних вимог не повинна була досліджуватися взагалі, адже обрано невірний спосіб захисту. Також не досліджувались докази позивача і в суді апеляційної інстанції;

апеляційний суд самостійно безпідставно змінив валюту зобов`язання між сторонами. Таким чином, у разі не скасування рішення апеляційного суду, з помилково зазначеною сумою заборгованості позивача, рішення апеляційного суду буде суперечити змісту укладених між сторонами первинних документів. В порушення прав позивача, в порушення принципу заборони повороту до гіршого, суд апеляційної інстанції з власних міркувань самостійно змінив валюту з гривні на долар, чим погіршив становище позивача;

позивач надав до суду низку доказів на підтвердження того, що оспорені договори від 27 грудня 2021 року виступали гарантією часткової власності відповідачки у майбутньому, як вона вважала за заповітом. Вивчаючи у сукупності докази, аналізуючи послідовність укладених угод, очевидно, що всі укладені угоди це одна подія. В наявності усі докази, які свідчать про підписання саме формального договору;

згідно чинного законодавства, а також висновків Верховного Суду, сам факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей. Отже, права та обов`язки сторін за договором позики не можуть виникнути до моменту реального його виконання, тобто до моменту передачі грошей або інших речей;

справа у суді першої та апеляційної інстанціях також доповнювалась доказами у ході розслідування кримінальних справ, але суди не приймали до уваги ці докази, яким перешкоджали з`ясуванню обставин справи. Також апеляційний суд не застосував практику Верховного суду з визнання листування як доказу, чим також порушив права позивача. Окрім цього, апеляційним судом не прийнято до уваги численні факти, зокрема які підтверджували правову природу оскаржених договорів, які були підписані внаслідок правовідносин догляду за особою похилого віку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі провизнання неукладеним договору позики, визнання недійсним іпотечного договору та стягнення суми у розмірі 4 000 дол. США.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання неукладеним договору позики та визнання недійсним договору іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков