справа № 761/213/22
провадження № 22-ц/824/8808/2024
головуючий у суді І інстанції Сіромашенко Н.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Рижкова Світлана Станіславівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Рижкова С.С. про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Рижкова С.С. про визнання заповіту недійсним закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно позиції, викладеній у тексті позовної заяви, позивач вважав, що заповіт було складено щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак заповіт щодо даної квартири не складався, також позивач просив визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рижковою С.С., проте заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., а тому суд вважав, що у справі відсутній предмет спору.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу, не звернув уваги на оскарження позивачем заповіту в цілому, а тому зробив передчасний висновок про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.

21 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Горбачова О.О., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даній справі взагалі відсутній предмет спору.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Горбачов О.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 та приватний нотаріус Рижкова С.С. в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом телефонограми на мобільний телефон, який міститься в матеріалах справи та був зазначений особисто апелянтом, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній предмет спору, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду врахувавши наступне.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі відповідає з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, не існування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), «прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що «закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення».

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Рижковою С.С.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2003 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності в рівних частках йому та ОСОБА_4 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При зверненні до нотаріуса щодо спадкування за законом частини вказаної квартири ним було отримано інформаційну довідку зі спадкового реєстру №67575757 від 1 грудня 2021 року про те, що нотаріусом Рижковою С.С. була відкрита спадкова справа щодо спадкування за заповітом на користь відповідачки в даній справі.

Також матеріалами справи встановлено, що відповідачкою було надано до суду відзив та долучено заповіт від 12 травня 2021 року, складений ОСОБА_4 , на користь її доньки - ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., зареєстрований в реєстрі за №341. Відповідно до даного заповіту ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_2 дві земельні ділянки, розташовані у Васильківському районі Київської області.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на частку спірної квартири належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Свідоцтво було видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижковою С.С.

Відповідно до листа від 24 листопада 2023 року за №33/01-16, надісланого на адресу суду, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рижкова С.С. повідомила про те, що заповіт від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею не посвідчувався.

Таким чином у справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що в даному випадку відсутній предмет спору, оскільки згідно позиції, викладеній у тексті позовної заяви, позивач вважає, що заповіт було складено щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак, матеріалами справи встановлено, що заповіт щодо даної квартири не складався, а частка у розмірі 1/4 вказаної квартири була успадкована відповідачем за законом, а тому позивач не позбавлений права спадкування частки зазначеної квартири за законом.

Крім того, позивач просив визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рижковою С.С.

В той же час, заповіт, копія якого була подана відповідачем разом з відзивом до позовної заяви до матеріалів справи ще у грудні 2022 року, посвідчений іншим нотаріусом, а саме приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Чорноног Л.В. копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту від 12 травня 2021 року ОСОБА_4 не заслуговують на увагу суду, оскільки відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції правильно виходив із того, що такі докази не стосуються предмету спору.

Так, із копії заповіту від 12 травня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В. вбачається, що він складений щодо земельних ділянок, які ОСОБА_4 заповіла своїй донці ОСОБА_2 .

В той же час, звертаючись до суду із позовом позивач, як на підставу позову вказував, що заповіт було складено щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , предметом позову було визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Рижковою С.С.

Посилання апелянта на те, що справа станом на 14 лютого 2024 року перебувала на стадії підготовчого провадження, відтак позивач мав право змінити підстави позову або предмет позову колегія суддів вважає безпідставними, з урахуванням наступного.

Як вже було зазначено в тексті цієї постанови, позивач був обізнаний про наявність заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., ще у травні 2023 року (заява про ознайомлення з матеріалами справи, а.с. 131, Т. 1).

Таким чином, з цього часу мав змогу уточнити свої позовні вимоги.

Процедура закриття провадження у справі необмежена лише стадією судового розгляду. Підставою для закриття провадження у справі є наявність підстав передбачених процесуальним законом.

Отже, сторона позивача була обізнана про наявність заповіту від 12 травня 2021 року складеного ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., була обізнана із його змістом, оскільки його копію було додано до відзиву на позов (а.с. 105, Т.1), однак жодних дій щодо уточнення позовних вимог протягом майже дев`яти місяців не вчинено.

Суд першої інстанції встановивши, що приватний нотаріус Рижкова С.С. жодних заповітів щодо волі ОСОБА_4 не посвідчувала, обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки предметом цього спору було визнання недійсним безпосередньо заповіту посвідченого саме цим нотаріусом.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутня довідка нотаріуса не відповідає дійсності.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, та закриваючи провадження у справі суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального законодавства з урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба