Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренко Сергія Юрійовича, зацікавлена особа: Вознесенівський відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренко С.Ю. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, Запорізької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, Запорізької області, УРСР, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 зроблений відповідний запис за № 1428, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським райбюро РАЦС серії НОМЕР_1 .

Заявник зростав, навчався, працював та постійно мешкав у місті Запоріжжі, Запорізької області.

З 01.09.1979 по 15.07.1981 навчався у ПТУ № 9 м. Запоріжжя, надалі працював на різних підприємствах міста Запоріжжя, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

З 03.05.1982 по 22.05.1984 проходить строкову військову службу в армії, де отримує військовий квиток серії НОМЕР_3 .

08.10.1990 року був прийнятий в кооператив «Майстер-2» електрозварювальником. 01.02.1991 року звільнений з власним бажанням.

04.04.1991 року прийнятий на роботу в мале підприємство (магазин) «Меркурій» на посаду реалізатора, де постійно працює до 20.07.1994 року, після чого був звільнений за власним бажанням.

Після 1995 року більше офіційно не працевлаштовувався.

На початку 80-х років отримав паспорт громадянина СССР зразка 1974 року, який було ним втрачено 05.02.2012 року. З вказаних обставин він звертався до органів міліції, де Орджонікідзевським РВ ЗМУ УМВС в Запорізькій області 10.02.2012 винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, паспорт не знайдено.

В 2023 році заявник звернувся до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області за оформленням нового паспорту громадянина України.

Листом за вих. № 2314-1113/2314.1-23 від 06.09.2023 Вознесенівським відділом УДМС у Запорізькій області заявника було повідомлено, що: в результаті перевірки встановлено, що заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, особа заявника була встановлена, але не встановлена належність до громадянства України, роз`яснено норми законодавства щодо порядку підтвердження чи встановлення належності до громадянства України, зокрема для особи, яка станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітки про прописку, що підтверджує факт постійного його проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року.

Отже встановлення особи заявника та підтвердження факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991 є необхідною умовою для підтвердження належності особи до громадянства України та отримання паспорту громадянина України, поновлення його прав та законних інтересів, які полягають у відновленні доступу заявника до повного обсягу державних та соціальних послуг, можливості повноцінно реалізовувати свої права фізичної особи та громадянина, вести нормальне суспільне життя.

За наявності паспорту громадянина України у заявника поновлюється можливість отримання соціальних допомог, відкриття банківських рахунків, офіційного працевлаштування, оформлення пенсії, оформлення паспорту по виїзду за кордон, вільного переміщення через блокпости тощо.

З метою отримання паспорту громадянина України, ОСОБА_1 необхідно встановити факт його постійного проживання на території України, у зв`язку із чим він звернувся до суду із вказаною заявою.

Разом із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 подав заяву про виклик свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які можуть підтвердити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Ухвалою судді від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренко Сергія Юрійовича про встановлення факту, що має юридичне значення, та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

17.01.2024 на адресу суду від представника Вознесенівського відділу у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області Прінь В.О. надійшли пояснення на заву про встановлення факту, що має юридичне значення, у яких вона не заперечувала проти встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Писаренко С.Ю. заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Бежанова А.І. проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення не заперечувала, та зазначила, що Вознесенівський відділ у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не має можливості видати паспорт громадянина України, без встановлення постійного проживання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, Запорізької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Допитані у судовому засіданні, за клопотанням заявника, свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою заявника, з яким у неї сусідські стосунки, за адресою АДРЕСА_1 вона мешкає з 1987 року, знає його з моменту проживання в квартирі з 1991 року. Також свідок ОСОБА_2 , пояснив, що він є братом заявнику, який мешкає в його квартирі за адресою АДРЕСА_2 з 1991 року.

Заслухавши учасників розгляду заяви, дослідивши заяву, та надані в її обґрунтування письмові докази, суд доходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , у м. Запоріжжі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданої Орджонікідзевським райбюро ЗАГС.

Заявник зростав, навчався, працював та постійно мешкав у містіЗапоріжжі, Запорізької області.

З 01.09.1979 по 15.07.1981 навчався у ПТУ № 9 м. Запоріжжя, надалі працював на різних підприємствах міста Запоріжжя, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

З 03.05.1982 по 22.05.1984 проходив строкову військову службу в армії, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 29.04.1982 року, в якому зазначена адреса АДРЕСА_2 .

08.10.1990 року був прийнятий в кооператив «Майстер-2» електрозварювальником. 01.02.1991 року звільнений з власним бажанням.

04.04.1991 року прийнятий на роботу в мале підприємство (магазин) «Меркурій» на посаду реалізатора, де постійно працює до 20.07.1994 року, після чого був звільнений за власним бажанням.

Після 1995 року більше офіційно не працевлаштовувався.

На початку 80-х років отримав паспорт громадянина СССР зразка 1974 року, який було ним втрачено 05.02.2012 року. З вказаних обставин він звертався до органів міліції, де Орджонікідзевським РВ ЗМУ УМВС в Запорізькій області 10.02.2012 винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, паспорт не знайдено.

В 2023 році заявник звернувся до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області за оформленням нового паспорту громадянина України.

Листом за вих. № 2314-1113/2314.1-23 від 06.09.2023 Вознесенівським відділом УДМС у Запорізькій області заявника було повідомлено, що: в результаті перевірки встановлено, що заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, особа заявника була встановлена, але не встановлена належність до громадянства України, роз`яснено норми законодавства щодо порядку підтвердження чи встановлення належності до громадянства України, зокрема для особи, яка станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітки про прописку, що підтверджує факт постійного його проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня/13 листопада 1991 року.

У заяві та у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначав, що він загубив свій паспорт громадянина СРСР, що також було підтверджено свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були допитані у судовому засіданні.

Згідно письмової заяви ОСОБА_2 , від 13.11.2023 року, зазначено, що ОСОБА_1 , який рідним братом ОСОБА_2 , на сьогоднішній день мешкає в його квартирі за адреосю АДРЕСА_2

Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві та у судовому засіданні зазначив, що постійно мешкав на території України зокрема у м.Запоріжжі, він загубив свій паспорт громадянина СРСР, він бажає отримати паспорт громадянина України, однак у зв`язку із тим, що Вознесенівський відділ у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не має можливості встановити його належність до громадянства України, він позбавлений можливості отримати паспорт.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої він 04.04.1991 прийнятий на роботу в мале підприємство (магазин) «Меркурій» у місті Запоріжжі на посаду реалізатора, де постійно працював до 20.07.1994 року.

Таким чином вказане підтверджує, що у період з 04.04.1991 по 20.07.1994 заявник постійно проживав та працював на території України у місті Запоріжжі, Запорізької області.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних звязків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 частини 1 статті З Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особа на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Також пунктом 9 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а)заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в)судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, показання свідків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків, оскільки встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року необхідно заявнику для реалізації права на отримання паспорту громадянина України.

Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України, суд дійшов висновку про відсутність спору про право та наявність підстав для розгляду заяви в порядку окремого провадження.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренко С.Ю. про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Писаренко Сергія Юрійовича, зацікавлена особа: Вознесенівський відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, Запорізької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.04.2024 року.

Суддя: А.В.Воробйов