Справа № 541/192/24
Номер провадження 2/541/322/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 квітня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді Дністрян О.М.,

за участі секретаря Докуніної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В с т а н о в и в :

18 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений 26 жовтня 1998 року в Миргородській філії Полтавської регіональної біржі нерухомості між нею та відповідачем, відповідно до якого він продав, а вона купила нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований 27.10.1998 року за реєстровим № 282 та записаний в реєстрову книгу № 39. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу продавець передав позивачу у власність квартиру, а позивач в свою чергу сплатила продавцю обумовлену грошову суму його вартості. Таким чином після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони, виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УPCP 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Українській універсальній біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у відповідності до діючого на той час законодавства. Відповідно до договору, вона є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконала угоду, оскільки передала покупцеві гроші за будинковолодіння, а сама вступила у право володіння нерухомістю. Правовідносини між покупцем та продавцем виникли до набрання Цивільним кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», діючого на момент укладення договору купівлі- продажу, вона набула право власності на квартиру. За обставин, що склалися вона не має можливості вільно розпорядитися своїм майном, яке набуте правомірно та у відповідності до законодавства України, а тому вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 24.01.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник - адвокат Яковенко Г.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву, в якій просив справу розглядати у їх відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 34-35).

Відповідач ОСОБА_2 , сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 придбала у відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1998 року, укладеного на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» Миргородська філія (а.с. 5). Договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Зазначена квартира 27 жовтня 1998 року зареєстрована за ОСОБА_1 в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі 39 за реєстровим номером № 282 (а.с. 5).

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 квартиру, а остання сплатила йому обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна.

Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

В той же час, суд встановив, що сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» Миргородська філія і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1998 році. Тому на підставі ст. 220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачка є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконала угоду, оскільки продавцю було передано гроші за квартиру, позивачка вступила у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняла спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі відсутня можливість посвідчити договір нотаріально, оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано за нею у встановленому порядку на час укладення договору.

Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», діючого на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, позивачка ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивачка просила покласти судові витрати на неї, тому суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 47, 224, 227 ЦК України (1963 р.), ст.12 Закону України "Про власність", ст.ст. 12, 13; 81; 62; 141; 258; 264; 265; 280 -284, 352, 354 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 26 жовтня 1998 року в Миргородській філії Полтавської регіональної біржі нерухомості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі27.10.1998 року за реєстровим № 282 та записаний в реєстрову книгу № 39.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, адреса місця проживання не встановлена.

Суддя: О. М. Дністрян