Березівський районний суд Одеської області
Справа № 947/1933/24
Провадження № 2/494/212/24
16 квітня 2024 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді Панчишина А.Ю.,
при секретарі Твердун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -
22 лютого 2024 року з Київського районного суду м. Одеси до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заяваОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2024 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю.
ОСОБА_2 , звернувшись з цим позовом до суду, посилалась на те, що 21 травня 2005 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції м. Березівка Одеської області, про що складено актовий запис № 18.
Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З червня 2011 року позивачка та відповідач стали мешкати роздільно, а 15 листопада 2011 року заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано.
З моменту фактичного припинення шлюбних відносин та на момент подання позовної заяви до суду, ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сплачував жодного разу. Фактично ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою та її чоловіком - ОСОБА_5 і утримується лише за їх власні кошти.
Поряд із цим необхідно зазначити, що із 2017 року у ОСОБА_4 було виявлено порушення серцевого ритму у вигляді шлуночкової екстрасистології, що потребувало та потребує постійних обстежень у лікарів, кардіодосліджень серця із апаратною інтерпретацією результатів, холтерівського моніторування серця, приймання препаратів та біологічно активних харчових добавок для недопущення погіршення стану здоров`я, тощо. Лікування захворювання та недопущення погіршення стану дитини вимагає додаткових витрат, що не відносяться до аліментів на утримання дитини.
Пред`явлення до суду позовної заяви про стягнення аліментів вказує на те, що позивачка та відповідач не досягли домовленостей щодо способу виконання обов`язків на утримування дитини.
Оскільки дитина проживає із позивачкою та забезпечується виключно нею, то вона має право вибору способу стягнення аліментів, тому вважає за доцільне заявити вимогу у присудженні аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Поряд із цим представник позивача зазначає, що вартість постійних обстежень у лікарів, кардіодосліджень серця із апаратною інтерпретацією результатів, холтерівського моніторування серця, приймання препаратів та біологічно активних харчових добавок для недопущення погіршення стану здоров`я на один місяць становлять 3 800,00 гривень, а тому ОСОБА_2 вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 50% від таких додаткових витрат, а саме 1 900,00 гривень щомісячно.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просить стягнути із ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, просить стягнути із ОСОБА_3 на свою користь додаткові витрати на лікування та обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 900,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, позивачка просить стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 гривень.
Ухвалою суду від 13.03.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 16.04.2024 року о 15 год. 00 хв.
В судове засідання позивачка не з`явилася, була належним чином повідомлена про судовий розгляд, 21.03.2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Васильєва Ю.Ю надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Згідно до ч. 1. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.
Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, з 21 травня 2005 року по 15 листопада 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 15.11.2011 року шлюб між ними було розірвано.
Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Домовленості між батьками щодо способу утримання їх спільної дитини та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто.
Відповідно до ч. 1.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я дитини, відповідача, який є молодою працездатною особою без розумових та фізичних вад, спроможний виконувати свої батьківські обов`язки, зокрема надавати матеріальну допомогу дитині.
Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітнього сина судом не встановлено.
Будь-яких доказів на спростування вимог позивачки, зокрема неможливості надання матеріальної допомоги за станом здоров`я чи з інших поважних причин, наявність інших утриманців, відповідач суду не надав.
Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утриманнянеповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення нею повноліття.
Нормами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 15 січня 2024 року, що підтверджується штемпелем Київського районного суду м. Одеси на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини.
З приводу вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування та обстеження дитини, суд зазначає наступне.
Представник позивача зазначає, що з 2017 року ОСОБА_4 регулярно проходить лікування у КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради, так як у нього було виявлено порушення серцевого ритму у вигляді шлуночкової екстрасистології. Батько дитини не бере жодної участі у її вихованні. Позивачці самій досить складно утримувати хвору дитину та витрачати чималі кошти на підтримуюче лікування для неї, яке б дозволяло зменшити періодичність та тривалість перебігу хвороби, тим самим зменшити ризик важких відхилень у фізичному розвитку. ОСОБА_2 несе витрати на постійні обстеження у лікарів, кардіодосліджень серця із апаратною інтерпретацією результатів, холтерівського моніторування серця, приймання препаратів та біологічно активних харчових добавок для недопущення погіршення стану здоров`я. Даний факт підтверджується рекомендаціями та виписками із медичної карти амбулаторного хворого.
Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько (мати) зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).
Як вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування своїх вимог, позивачка надала до суду копії медичних документів, зокрема, рекомендації лікарів та виписки із медичної карти амбулаторного хворого, однак нею не доведено належними доказами (відсутній розрахунок понесених витрат, чеки, квитанції з аптек тощо), понесених додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 3 800 грн. щомісячно.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За даних підстав, з урахуванням викладеного, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Крім того, ОСОБА_2 було заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. Згідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справ належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатським бюро «Юрія Васильєва» в особі адвоката Васильєва Юрія Юрійовича, діючого на підставі Статуту та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №002897, виданого Радою адвокатів Одеської області 16.11.2016 року, та позивачкою ОСОБА_2 був укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги №10-01/24 від 10.01.2024 року.
Із змісту вказаного договору, а саме п.1.1. вбачається, що адвокат Васильєв Ю.Ю. бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу ОСОБА_2 щодо захисту її прав у цивільних правовідносинах у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до п.4.1.Договору, за правничу (правову) допомогу, передбачену в пункті 1.1. Договору Замовник сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 10 000 гривень.
Згідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 вищевказаного закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною 3, 4 ст. 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Дослідивши докази, надані представником позивача в особі ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог, а саме: копію договору про надання правничої допомоги №10-01/24 від 10.01.2024 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., так як позивачем та його представником, в порушення вимог ст.137 ЦПК України, не наданий Акт додоговору про надання правничої допомоги та/або детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, судом врахована позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03.11.2020 року по справі № 810/3213/16, згідно з якою, відсутність розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а також про співрозмірність цих витрат складності справи та розумності, реальності й необхідності витрат на правничу допомогу адвоката виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. від сплати якого позивачка при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. 10, 12. 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 274, 275, 279, 280-282, 430 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 5128 (Березівський РС ГУДМС України в Одеській області) 23.07.2018 року, РНОКПП - НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом 5128 (Березівський РС ГУДМС України в Одеській області) 21.07.2021 року у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15.01.2024 року та до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути зОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українка, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українець, громадянин України, остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2

Суддя Панчишин А.Ю.