печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань - Сміян А.Ю.,

за участю:

державного виконавця: Лазаревич А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазарева Альона Ігорівна (далі - державний виконавець) звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначеного подання державний виконавець зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входять два виконавчі провадження на загальну суму заборгованості в розмірі 255 798 418,76 грн., з примусового виконання виконавчого листа № 2-184-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 70 322 350,21 грн.; виконавчого листа № 2-183-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 26 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» заборгованості в розмірі 185 524 814,24 грн.

З дати набрання законної сили судовими рішеннями та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник суму боргу на користь стягувачів не сплатив; жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання не вчинив, що вказує на ухилення від виконання судових рішень.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Таким чином, боржник фактично ігнорує законні вимоги державного виконавця та ухиляється від виконання судових рішень, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

Державний виконавець вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовими рішеннями. Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати судові рішення діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання судових рішень, державний виконавець вважає за необхідне застосувати до боржника таку міру примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини четвертої статті 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець підтримала вимоги подання про тимчасове обмеження у виїзді боржника за межі України, просила задовольнити.

Вислухавши пояснення державного виконавця, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд прийшов наступного висновку.

Судом установлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входить два виконавчі провадження на загальну суму заборгованості в розмірі 255 798 418,76 грн., з примусового виконання виконавчого листа № 2-184-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 70 322 350,21 грн.; виконавчого листа № 2-183-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 26 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» заборгованості в розмірі 185 524 814,24 грн.

Постановою державного виконавця Відділу від 17 серпня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно повідомлень Міністерства внутрішніх справ України від 31 серпня 2017 року (вих. № 31/4-610) за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 31 серпня 2017 року (вих. № 110/11413), трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми за боржником не зареєстровані.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Постановою державного виконавця Відділу від 14 листопада 2022 року накладено арешт на кошти боржника.

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку встановлено, що цінні папери та акції за боржником на праві власності відсутні.

Згідно відомостей з банківських установ встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, щодо перетину боржником державного кордону від 06 березня 2024 року за № 19468468, боржник перетинав кордон та володіє закордонним паспортом: серія, номер документу/ID карта: НОМЕР_1 .

Державним виконавцем у поданні зазначено, що ним вчинялись дії та вживались усі можливі заходи для реального, своєчасного ефективного виконання судових рішень, однак у зв`язку з тим, що боржник самостійно борг не сплачує, а також має можливість уникнути від його сплати шляхом виїзду за межі України, виникла необхідність у тимчасовому обмеженні права такого виїзду.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно частинами 2, 4 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Установлено, що згідно відповіді Головного управління ДМС України у місті Києві від 18 вересня 2017 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, матеріали справи надані суду, після постанови про прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження від 21 квітня та 23 травня 2016 року не містять належних доказів направлення на відому адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця. Також, відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та звернення стягнення на майно боржника, за відомою адресою боржника. Тобто, матеріали подання не містять про це підтверджуючих документів.

Крім того, не здійснено заходів щодо виходу державним виконавцем за місцем проживання боржника, та будь-яких заходів щодо примусового виконання рішення суду.

За таких обставин, державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі , або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця у зв`язку із його передчасністю.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 260-261, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 27.03.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький