Номер провадження: 22-ц/813/799/24
Справа № 946/4601/20
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Пащенко Т.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

28.07.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», та двічі змінивши вимоги (т.1, а.с.2-6, 38, 51), ставив питання про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22 043,65 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04.06.2020 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул.Бендерська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Білгород-Дністровська, не надав переваги у русі транспортному засобу «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Білгород-Дністровській та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21104, держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 .

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вченні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова суду від 15.06.2020 року набрала законної сили.

Далі позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Згідно полісу страхового страхування №АР/7017780 ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров`ю, складає 200 000,00 грн., за шкоду, завдану майну 100 000,00 грн. Франшиза становить 2000 грн. (т.1, а.с.3).

Відповідно до висновку експерта №102/20 від 06.07.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу, складає 47 612,98 грн., а вартість матеріальної збитку, з урахуванням фізичного зносу складових КТЗ, складає 33 321,67 грн.

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатила страхове відшкодування в сумі 18 569,33 грн., отже, на думку позивача, невідшкодованими залишилися 29 043,65 грн. матеріальної шкоди.

Крім того, позивач зазначив, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушені його права власності, зокрема, внаслідок пошкодження його транспортного засобу, він зазнав переживання та страждання з приводу того, що особи, відповідальні за збитки не поновлюють його порушене право та не сплачують в добровільному порядку шкоду завдану йому. Також, втративши можливість протягом тривалого часу вільно користуватись своїм транспортним засобом, позивач змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом та змінив свій звичний робочий день. Оскільки витрачав чимало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та поліції, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково (т.1, а.с.232-235).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 14 291,31 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 5 427,05 грн., з яких: витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. та судовий збір у сумі 427,05 грн.

В іншій частині позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2022 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-12).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді Колеснікова Г.Я. у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 96/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 року суддя Колесніков Г.Я. замінений на суддю ОСОБА_3 (т.2, а.с.42).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 12.04.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Крім того, із врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду у строки, передбачені національним законодавством, датою складення повного судового рішення є 12.04.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.38, 44-45).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу була завдана матеріальна і моральна шкода (т.1, а.с.231-235).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2020 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Бендерська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Білгород-Дністровська, не надав переваги у русі транспортному засобу «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Білгород-Дністровській, та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21104, держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, належить ОСОБА_2 (т.1, а.с.22).

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вченні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили (т.1, а.с.27).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом страхування №АР7017780, який діяв станом на 04.06.2020 року. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров`ю, складає 260 000,00 грн., за шкоду, завдану майну 130 000,00 грн. Франшиза становить 1 500,00 грн. (т.1, а.с.76).

Відповідно до висновку експерта №102/20 від 06.07.2020 року повна вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21104 складає 47 612,98 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику цього ж автомобіля, з урахуванням фізичного зносу складових КТЗ, складає 33 321,67 грн. (т.1, а.с.8-14).

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатила страхове відшкодування в сумі 18 569,33 грн. (т.1, а.с.31).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди винуватець пригоди зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому суд першої інстанції, враховуючи, що між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди існує різниця, суд першої інстанції, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема висновок експерта, прийшов до обґрунтованого висновку та стягнув з ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 14 291,31 грн.

Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати у розмірі 2 000,00 грн. за проведення експертного дослідження, на підтвердження яких позивачем надано відповідну квитанцію (т.1, а.с.39).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що внаслідок ДТП, яка відбулася з вини відповідача, а також у зв`язку з наявністю причинного зв`язку між такими діями та їх наслідками, майну ОСОБА_2 була завдана майнова шкода, що призвело до його моральних переживань та душевних страждань, яку суд обґрунтовано оцінив в розмірі 3 000,00 грн.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що наданий позивачем висновок експерта у розумінні ст. 76 ЦПК України не є доказом, також не заслуговують на увагу, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Абзацом першим пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб, з поважних причин, необхідно помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Правові засади здійснення оцінки майна визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.

Висновок експерта № 102/20 від 06.07.2020 року виконаний судовим експертом Пастир Ю.І., який має свідоцтво № 67 від 18.10.2017 року, та містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, а тому в сенсі ст.ст. 77-78 ЦПК України, є належним та допустимим доказом (т.1, а.с.8-14).

Крім того, як вже зазначалося, зазначений висновок відповідач у встановленому законом порядку не спростував.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Що стосується клопотання про зупинення виконавчого провадження, то слід зазначити, що за змістом ст.ст. 359, 365 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на зупинення виконавчого провадження, а що стосується оскаржуваного судового рішення, то про зупинення його дії зазначено в ухвалі про викриття апеляційного провадження (т.2, а.с.36-37).

Крім того, слід вказати, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк