ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6587/23
Провадження № 2/210/451/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 квітня 2024 року
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гливук М.І. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач ОСОБА_1 проживала сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .
З травня 2023 року сімейні відносини позивача та відповідача фактично були припинені у зв`язку з різними поглядами на життя. З того часу вони не ведуть сумісного господарства, не підтримують жодних відносин. На даний момент малолітня дитина перебуває на утриманні матері і проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 .
Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в житті, вихованні та розвитку дитини ніякої участі не приймає, що ставить позивача у край скрутне матеріальне становище. Спільна дитина є дитиною-інвалідом та потребує постійного лікування.
Враховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , щомісячно, аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання в розмірі частки від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень.
Ухвалою суду від 13 грудня 2023
Року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.30).
Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом адвоката Гливук Марини Іванівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку відмовлено (а.с.49-50).
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, від її представника адвоката Гливук М.І. до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Відповідач в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Про перебування в провадженні суду даної справи відповідач ОСОБА_2 був обізнаний, що підтверджується заявою про зупинення провадження у справі від 30.01.2024, заявою про відкладення розгляду справи від 26.02.2024.
Станом на дату розгляду справи, а саме 16 квітня 2024 року, відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 не надходив.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , про що 29 липня 2022 року складено відповідний актовий запис №250, батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6).
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , актовий запис №250 від 29.07.2022 року. Батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2023/003505617 від 05.05.2023, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).
За Формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів №72 від 12.08.2022 року, дитина-інвалід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10 ВВС. Корекція коарктації аорти Q 21.0 (а.с.17-18).
Витрати позивача ОСОБА_1 на правову (правничу) допомогу у розмірі 6000 гривень підтверджуються Договором про надання правовничої допомоги №25/10/23 від 25.10.2023; Актом прийому-передачі наданих послуг по Договору про надання правничої допомоги №25/10/23 від 25.10.2023; Квитанцією №01 від 09.11.2023; ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ 1234385 від 17.11.2023; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №5389 від 08.04.2022 (а.с.19-24).
Відповідно до Довідки, виданої ОСОБА_2 28.09.2023року №1916 Військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 01.08.2023 по теперішній час (а.с.41).
Згідно Витягу з наказу №188 мтд від 04.12.2023, ОСОБА_2 вибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_3 -ІІ ОТУ «Лиман» ОСУВ «Хортиця» з 03 грудня 2023 року (а.с.40, 57).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 1 ст. 91 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 цієї статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Частиною 1 ст. 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
За змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п.17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Отже метою законодавчого закріплення права матері на отримання аліментів на дитину і на своє утримання є, перш за все, захист інтересів дитини, забезпечення її грошовими коштами, необхідними для її життєдіяльності.
Відповідно до положень частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для зменшення частки від усіх видів його доходу, яка буде стягуватись з нього на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та з урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини, який має можливість надавати таку допомогу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та поданих позивачем доказах, а тому позов підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи стягнення з 30.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 30.11.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У відповідності до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
При цьому, платник та одержувач аліментів не позбавлені права, за наявності підстав, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України), а той із батьків з ким проживає дитина - з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (стаття 185 СК України).
Щодо судових витрат
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 25 жовтня 2023 року, укладений між АО «Приват юрист» в особі керуючого партнера Новак Артура Михайловича та ОСОБА_1 (а.с. 19).
Розділом 3 даного договору сторонами обумовлено, що остаточний розмір гонорару за надання правничої допомоги встановлюється згідно Акту приймання-передачі наданих послуг.
Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 25/10/23 від 25.10.2023 року вартість послуг за Договором становить 6000,00 грн (а.с.21).
Квитанцією №01 від 09.11.2023 року АО «Приват юрист» прийнято від ОСОБА_1 оплату за Договором про надання правничої допомоги №25/10/23 від 25.10.2023 року в розмірі 6000 гривень (а.с.22).
Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило.
Враховуючи викладене, у зв`язку із задоволенням позову, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , а саме у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.
На підставі викладеного, керуючись главою 15, главою 9 СК України, ст. ст. 10, 23, 81, 141, 258, 259, 263-268, 280-281, 273 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву адвоката Гливук Марини Іванівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви, а саме з 30.11.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 30.11.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовоюзаявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

- відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя: Р. Є. Скотар