УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 214/3034/23

провадження № 61-4252ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану адвокатом Хлабистіним Дмитром Миколайовичем, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру майнової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену майнову допомогу на оздоровлення в сумі 7 444,32 грн за період з 2017 року по 2020 року (включно); компенсацію витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати станом на 30 квітня 2023 року в сумі 3 420,31 грн. Всього просив стягнути на свою користь 10 864,63 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену майнову допомогу на оздоровлення у сумі 7 444,32 грн та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 3 420,31 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року - без змін.

20 березня 2024 року засобами поштового зв`язку АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

У цій справі ціна позову становить 10 864,63 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі адвокат заявника зазначає, що справа є малозначною, проте вказує, що вона оскаржується до Верховного Суду згідно підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, зокрема: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах; зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу, посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення без урахування висновків Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 501/4788/21, від 25 січня 2024 року у справі № 501/4789/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 501/4698/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім цього вказує, що існує неоднакова судова практика щодо розміру майнової допомоги на оздоровлення, справа стосується широкого кола працівників, порушення судами законодавства призводить до порушення прав відповідача.

Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення його касаційної скарги, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи та скарга не містить відповідних обґрунтувань, чому саме зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу. А посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що: скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; зазначена справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу. Зазначення про те, що існує неоднакова судова практика щодо стягненого судовими рішеннями розміру майнової допомоги на оздоровлення є необґрунтованим, оскільки у кожній наведеній конкретній справі встановлені різні періоди недоплаченої майнової допомоги, тобто не свідчить про необхідність відкриття касаційного оскарження на підставі підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», поданою адвокатом Хлабистіним Дмитром Миколайовичем, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 214/3034/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат