Провадження №2/760/935/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.

при секретарі Омелько Г.Т.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ректора Національного авіаційного університету № 89/к від 31.01.2020 був прийнятий на посаду заступника директора Студентського містечка з 03.02.2020. Наказом ректора Національного авіаційного університету № 181_к від 03.03.2020 на нього було покладено виконання обов`язків директора Студентського містечка з 03.03.2020.

У подальшому ним було подано заяву про звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) з 17.06.2020.

Відповідачем 16.06.2020 заява про звільнення була прийнята та підписана відділом розрахунків по заробітній платі та відділом кадрів.

Однак, за рішенням ректора Національного авіаційного університету, що підтверджується записом у заяві про звільнення, його було звільнено 19.06.2020 з роботи заступника директора Студентського містечка та увільнено від виконання обов`язків директора Студентського містечка 19.06.2020 на підставі наказу ректора Національного авіаційного університету № 384/к від 19.06.2020 та зроблено запис у заяві про звільнення за угодою сторін "(ОСОБА_1 погодився)", хоча жодної письмової чи усної згоди на звільнення з 19.06.2020 він не давав, а отже мав бути звільнений у відповідності до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України 17.06.2020, як і було зазначено ним у заяві про звільнення.

Зазначає, що натомість, в період часу з 17.06.2020 по 19.06.2020 був присутнім на робочому місці та продовжував виконувати свої посадові обов`язки та обов`язки директора студентського містечка.

Дії відповідача щодо його звільнення з 19.06.2020 без законної підстави порушують гарантоване йому статтею 43 Конституції України (та іншими законами України) право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Вказує, що жодної згоди (ні усної, ні письмової) на звільнення 19.06.2020 не надавав.

Таким чином вважає наказ ректора Національного авіаційного університету № 384/к від 19.06.2020 про звільнення його з посади заступника директора студентського містечка Національного авіаційного університету незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

З посиланням на ст. 235 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з наступного розрахунку: 1 601,48 грн х 751 робочий день = 1 202 711,48 грн, без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають обов`язковій сплаті, враховуючи, що згідно даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) за 2020 звітний рік (копія довідки від 21.06.2023 додається) відповідачем нараховано позивачу заробітну плату:

за лютий 2020 року - 20 739,99 грн;

за березень 2020 року - 30 640,29 грн;

за квітень 2020 року - 31 934,00 грн;

за травень 2020 року - 33 726,95 грн;

за червень 2020 року - 19 203,17 грн.

Число робочих днів за період квітня - травня 2020 року становить: 41 робочий день.

Згідно пункту 8 Порядку 100 середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні складає: (31 934,00 + 33 726,95) : 41 = 1 601,48 грн.

Згідно пункту 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Число робочих днів за період з 20.06.2020 по 21.06.2023 становить: 751 робочий день.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національного авіаційного університету № 389/к від 19 червня 2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи (посади) заступника директора Студентського містечка Національного авіаційного університету. Поновити ОСОБА_1 на роботі (посаді) заступника директора Студентського містечка Національного авіаційного університету з 20 червня 2020 року. Стягнути з Національного авіаційного університету (місце розташування: проспект Любомира Гузара, 1, м. Київ, 03058, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2020 року по 21 червня 2023 року в розмірі 1 202 711,48 (один мільйон двісті дві тисячі сімсот одинадцять) гривень 48 копійок, без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають обов`язковій сплаті.

Ухвалою суду від 29.06.2023 у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що наказом ректора Національного авіаційного університету від 31.01.2020 № 89/к позивач був прийнятий на посаду заступника директора Студентського містечка з 03.02.2020. Наказом ректора Національного авіаційного університету від 03.03.2020 № 181/к на позивача було покладено виконання обов`язків директора Студентського містечка з 03.03.2020. В подальшому позивачем було подано заяву про звільнення з роботи. Причиною звільнення з роботи позивачем було зазначено «за угодою сторін». Датою звільнення позивачем визначено 17.06.2020. Заява підписана позивачем без зазначення дати її підпису. Заява погоджена: (1) Відділом розрахунків по заробітній платі (16.06.2020); (2) Відділом кадрів (без зазначення дати); (3) Бухгалтерією: відділ обліку матеріальних цінностей (16.06.2020); (4) Бухгалтерією: відділ розрахунків по заробітній платі (16.06.2020). Заява містить допис «буде компенсація», скріплений підписом без зазначення даних підписувача та дати узгодження. Заява містить резолюцію ректора ОСОБА_2 «До наказу» без зазначення дати її укладання. Заява містить запис «За рішенням ректора звільнення з 19.06.2020 (ОСОБА_1 погодився)» із підписом начальника відділу кадрів (на той час) ОСОБА_3 . Відповідно до зазначеної заяви адміністрацією Університету видано наказ від 19.06.2020 № 384/к про звільнення ОСОБА_1 , заступника директора Студентського містечка 19 червня 2020 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України увільнено від виконання обов`язків директора Студентського містечка 19 червня 2020 р. виплачено грошову компенсацію за 11 к/днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.02.2020 по 19.06.2020. В день звільнення ОСОБА_1 отримав трудову книжку, про що свідчить його особистий підпис в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки» під № НОМЕР_2 Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Жодних зауважень щодо дати звільнення та виконання ним оплачуваної роботи 17-18 червня 2020 року від ОСОБА_1 до адміністрації університету не надходило. Зазначені вище обставини, як зазначає відповідач, дають право стверджувати про те, що заява ОСОБА_1 , про звільнення його з роботи за згодою сторін є свідченням того, що позивач відмовився від праці в Національному авіаційному університеті, і це бажання зафіксовано у визначеній законом формі, з огляду на що немає підстав для застосування положень статті 43 Конституції України саме до цих спірних відносин. На переконання відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законодавстві, мають ознаки зловживання правом та протирічать моральним засадам суспільства, а тому не можуть бути задоволені. Окрім того, зазначає, що позивач жодним чином не обґрунтовує пропуск ним строків саме за статтею 233 КЗпП України, а тому можна вважати, що позивач станом на дату подання позову пропустив без поважних причин строк позовної давності.

20.07.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

24.07.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наголошує на безпідставності тверджень про зловживання правом на звернення до суду, чи зловживання правом в інших формах, оскільки даний позов поданий виключно на законних підставах, з дотриманням принципу верховенства права та з єдиною метою захисту позивачем своїх прав та законних інтересів, в той час як представником відповідача не наведено суду жодних достовірних доказів та законом визначених підстав. які б спростовували позицію позивача викладену у позовній заяві. Акцентує увагу на невірному розрахунку відповідачем середньоденної заробітної плати, а також на дотриманні ним строків звернення до суду, оскільки такі були продовжені відповідними постановами КМУ у зв`язку з введенням карантину.

25.07.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що ОСОБА_1 у травні-червні 2020 року отримав виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входили в його обов`язки. При звільненні ОСОБА_1 в червні 2020 року було виплачено грошову компенсацію за 11 к/днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.02.2020 по 19.06.2020. Таким чином, вважає, що середній заробіток ОСОБА_1 обрахований відповідно до діючого законодавства, а аргументи і мотиви позивача щодо обрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 1 601,48 грн. мають бути відхилені судом. Просить застосувати строк позовної давності, визначений статтею 233 Кодексу законів про працю України, до позову ОСОБА_1 , та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю вимог.

Ухвалою суду від 22.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, наказом ректора Національного авіаційного університету № 89/к від 31.01.2020 позивач був прийнятий на посаду заступника директора Студентського містечка з 03.02.2020 по 31.12.2020 на підставі його заяви.

Наказом ректора Національного авіаційного університету № 181/к від 03.03.2020 на позивача було покладено виконання обов`язків директора Студентського містечка з 03.03.2020.

У подальшому ним було подано заяву про звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) з 17.06.2020.

Відповідачем 16.06.2020 заява про звільнення була прийнята та підписана відділом розрахунків по заробітній платі та відділом кадрів.

Наказом № 384/к від 19.06.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи заступника директора Студентського містечка та увільнено від виконання обов`язків директора Студентського містечка 19.06.2020 на підставі його заяви.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Отже, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Тобто судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу на підставі строкового трудового договору строком дії до 31.12.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем написано заяву про звільнення із займаної посади з 17.06.2020 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, вказана заява не містить дати написання, однак містить відмітку відділу розрахунків по заробітній платі -16.06.2020 та відмітку « за рішенням ректора звільнення 19.06.2020 (ОСОБА_1 погодився)».

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що узгодженою датою про звільнення було 17.06.2020, а звільнили його 19.06.2020, на що він згоди не давав, продовжував працювати після 17.06.2020, та вказане порушує його право на працю .

Судом встановлено, що позивачем отримано розрахунок при звільненні, вказані кошти були перераховані у повному обсязі на картковий рахунок позивача, що підтверджується бухгалтерською довідкою № 661/779, отримано 19.06.2020 і трудову книжку, що підтверджується копією витягу з книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Даних обставин позивачем спростовано не було.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що хоч позивач і посилається на те, що після 17.06.2020 продовжував працювати, що свідчить, нібито, про намір продовжувати працювати, але послідовність усіх дій, з точки зору суду, вказує на те, що він з власної волі, усвідомлено, на виконання домовленості між сторонами припинив співпрацю з відповідачем .

Тобто усі дії позивача свідчили про згоду на звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін.

Як убачається з матеріалів справи звільнення позивача відбулося 19.06.2020, а до суду він звернувся 21.06.2023.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Установивши, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін та на підставі відповідної заяви, а анулювання такої домовленості не відбулось, будь- яких доказів з цього приводу позивачем не надано, суд доходить висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог закону, будь - яких порушень закону при видачі наказу про звільнення судом також не встановлено.

Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також слід відмовити.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі т. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Також суд звертає увагу на наступне.

З роздруківки з реєстру вбачається, що ОСОБА_1 з 12.11.2021(свідоцтво №21/2916, видане 16.11.2021) є адвокатом, що підтверджується інформацією, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України за посиланням https://erau.unba.org.ua/profile/84485. Окрім того, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є фізичною особою-підприємцем, дата запису: 31.07.2022, номер запису: 000181959, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тобто позивач є фаховим юристом та суд вважає, що звернення до суду з позовом, через три роки, свідчить не про бажання захистити, подачею цього позову, свої порушені права.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 21, 23, 36, 38, 39 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 48, 51, 76,78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.