Провадження № 22-ц/812/537/24

П О С Т А Н О В А

іменем України

15 квітня 2024 року м. Миколаїв

справа №473/3608/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Царюк Л.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 10 листопада 2023 року під головуванням судді Вуїва О.В. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» (далі ТОВ «ФК «К9»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначав, що 07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис № 3167 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» заборгованості в розмірі 23646 грн.

У червні 2023 року у застосунку «Дія» з`явилася інформація про відкрите провадження у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д.

Постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. відкрито виконавче провадження № 68134414 за виконавчим написом № 3167 від 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» заборгованості у розмірі 23646 грн.

Також приватним виконавцем 07 лютого 2022 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму 26379,60 грн та 21 червня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми стягнення 26379,60 грн.

Посилаючись на те, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, у зв`язку із чим нотаріус не дотримався вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. від 07 грудня 2021 року, зареєстрованого за № 3167 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 23646 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2023 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, залучено приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов не містить жодного обґрунтування та мотивування того, чому підтверджена в оспорюваному виконавчому написі заборгованість за кредитним договором є спірною. Також в підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів та/або розрахунків.

Крім цього позивач, стверджуючи, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а саме щодо заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2021 року №1805741, що був укладений у простій письмовій формі та не був нотаріально посвідченим, ні самостійно, ні на пропозицію суду вказаний кредитний договір (або його копію) суду не надав, у зв`язку з чим суд не мав можливості перевірити вказану обставину та пересвідчитися в істинності цього твердження.

Також ОСОБА_1 в цій частині не подавав суду жодних клопотань щодо витребування цього доказу або вжиття заходів забезпечення цього доказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Безспірність заборгованості підтверджують документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 19999 року № 1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди має наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначає, що звертався до відповідача з листом, в якому просив направити копії документів, що підтверджують виникнення боргових зобов`язань перед кредиторами. Однак відповіді не отримав, відповідач кредитного договору не надав, про що повідомив суд.

Апелянт зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що заборгованості не має, а доказів підтвердження укладення договору в нього немає, бо він його не укладав.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази безспірності вимог стягувача та відсутні докази направлення боржнику документів, повідомлень, претензій про існування боргу. Відповідачем та приватним нотаріусом не надано суду доказів існування заборгованості на момент вчинення виконавчого напису.

Вважає, що суд першої інстанції зробив хибний та передчасний висновок, що за відсутності кредитного договору немає можливості перевірити вказану обставину та пересвідчиться в істинності цього твердження, а тому вимоги позивача відхилені у зв`язку з недоведеністю.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду відповідач та треті особи не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавальовою Л.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3167, яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «ФК «К9» (як правонаступника кредитодавця) заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2021 року №1805741, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що виникла за період з 02 листопада 2021 року по 22 листопада 2021 року, у загальному розмірі 23 596 грн, в тому числі:

- прострочену заборгованість за кредитом 7 200 грн.;

- строкову заборгованість за процентами 16 396 грн, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 50 грн.

Виконавчий напис був переданий для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Баришнікову А.Д.

Постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. відкрито виконавче провадження № 68134414 за виконавчим написом № 3167 від 07 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «К9» заборгованості у розмірі 23646 грн.

Також приватним виконавцем 07 лютого 2022 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму 26379,60 грн та 21 червня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми стягнення 26379,60 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову задоволено, зупинене стягнення за спірним виконавчим написом нотаріуса.

Позиція апеляційного суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 758/14854/20 (провадження № 61-15111св21), від 03 квітня 2023 року в справі № 522/9777/21 (провадження № 61-665св23).

(Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 489/6071/21).

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц зазначено, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц зазначено, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між тим, всупереч положенням цивільного процесуального законодавства позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, зокрема того, що сума заборгованості за кредитним договором №1805741, укладеним 15 квітня 2021 року, на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, що не відповідає принципу змагальності сторін.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов не містить жодного обґрунтування та мотивування того, чому підтверджена в оспорюваному виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, є спірною.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність звернення позивача до суду із клопотанням щодо витребування відповідних доказів або вжиття заходів забезпечення цього доказу позбавляє суд можливості, відповідно до вимог статті 13 та глави 5 розділу І ЦПК України, самостійно збирати докази.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він звертався до відповідача з листом надати копію кредитного договору, однак відповіді не отримав, не може бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень частини 4 статті 12 ЦПК України, саме сторона у справі несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею відповідних процесуальних дій.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіЛ.М. Царюк

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 15 квітня 2024 року.