Справа № 346/145/24
Провадження № 2/346/637/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно. Рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2002 року по справі N2-493 здійснено поділ майна подружжя між батьками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким кожному із них було виділено в ідеальних частках по частині будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_3 виділено 56% будинковолодіння, а ОСОБА_2 виділено 44% будинковолодіння. 10.12.2002 року Коломийським МБТІ було проведено державну реєстрацію на праві приватної власності 56/100 часток будинку на матір позивача ОСОБА_3 . Батько державну реєстрацію права приватної власності на свої 44/100 частки будинку не проводив. У 2003 році ОСОБА_2 на належній йому земельній ділянці було здійснено будівництво літньої кухні площею 30,5 кв. м. та гаража площею 26,5 кв. м. без відповідних дозвільних документів. Дана обставина підтверджується технічним паспортом від 15.05.2023 та випискою з інвентаризаційних матеріалів №76600 від 09.05.2023, виданих Коломийським МБТІ, відповідно до яких літня кухня літера «Д» та гараж літера «Ж» побудовані спадкодавцем без надання відповідних дозвільних документів. Після смерті батька, позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 44/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на побудовані спадкодавцем без відповідних дозвільних документів літню кухню площею 30,5 кв.м. та гараж площею 26,5 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 . Проте, постановою нотаріуса від 03.10.2023р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки до складу об`єкта нерухомості входять самовільно збудовані приміщення літньої кухні і гаражу. В зв`язку з тим, що позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити свої майнові права на вищевказане нерухоме майно, останній просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_2 , а саме: 44/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право власності на самочинно збудовані: літню кухню, площею 30,5 кв.м. літера «Д» та гараж площею 26,5 кв.м. літера «Ж», що знаходяться за тією ж адресою.

Ухвалою суду від 09.01.2024р. у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Іванова Валерія Олександровича копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13.03.2024р. підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Його представник ОСОБА_4 подав до суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд за відсутності його та позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився. 20.02.2024р. до суду надійшла письмове клопотання секретаря селищної ради в якому вказано, що Печеніжинська селищна рада не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглянути справу без участі їхнього представника.

З?ясувавши позицію сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Марківка, Коломийського району, Івано-Франківської області народився ОСОБА_1 . Його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 19.01.1990 року, виданого на підставі рішення Коломийської районної ради № 238 від 13.12.1989р., ОСОБА_1 в цілому належав житловий будинок зі службовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

В довідці №263 від 05.08.2021р. виданій старостою Марківського старостинського округу Печеніжинської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області вказано, що за ОСОБА_2 числиться житловий будинок в АДРЕСА_1 , (колишня ОСОБА_5 ) та приватизовані земельні ділянки. Станом на 01.07.1990 р. в будинку були зареєстровані: голова господарства ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , 1959 р.н., донька ОСОБА_6 , 1982 р.н., син ОСОБА_1 1984 р.н. Тип двору робітничий.

Рішенням Коломийського районного суду від 17.06.2002р. вирішено спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зокрема виділено ОСОБА_3 згідно заключення судової земельно-будівельної експертизи будинковолодіння що в АДРЕСА_1 по першому варіанту розподілу частину будинку заштриховану червоним кольором, зокрема приміщення № НОМЕР_2 , коридор площею 8,8 кв.м., приміщення №4 кімната площею 26.7 кв.м, приміщення №5 кладовка площею 4.9 кв.м., приміщення №6 кладовка, стайню, 1/2 криниці, - всього на суму 18334,83 грн. Також виділено ОСОБА_3 згідно першого варіанту експертизи, земельну ділянку, заштриховану червоним кольором розміром біля будинковлодіння 0,19815 га., а на полі 0,16685 га. Зобов?язано ОСОБА_3 вийняти дверне полотно дверей Д-2, згідно експертизи по першому варіанту, замурувати дверний отвір, а двері віддати відповідачу.

ОСОБА_2 виділено, згідно заключення судово-будівельної експертизи по першому варіанту, частину будинку по АДРЕСА_1 , заштриховану зеленим кольором, зокрема приміщення №2 кухня площею 14,8 кв.м., приміщення №3 кімната площею 21,6 кв.м., столову, дворову вбиральню, криниці - всього на суму 14957,26 грн. Також виділено ОСОБА_2 згідно першого варіанту судово-земельної експертизи земельну ділянку заштриховану зеленим кольором розміром біля будинку приблизно 0,19815 га., в полі 0,16685 га. Зобов?язано ОСОБА_2 пробити дверний отвір на місці вікна Д-3 і вставити дверне полотно дверей Д-2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1688 грн. 78 коп. різниці вартості виділеного майна, а 1060 грн. судових витрат стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 .

В ідеальних долях ОСОБА_3 належить 56% будинковолодіння, ОСОБА_2 належить 44 % спільного будинковолодіння.

З виписки з інвентаризаційних матеріалів, наданих обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне БТІ» встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим № 225. Власниками значаться: ОСОБА_3 на 56/100 часток та ОСОБА_2 на 44/100 часток. Форма власності приватно спільна часткова. Підстава виникнення: рішення Коломийського районного суду від 17.06.2002р. по справі №2-493/2002р. та свідоцтво про право власності, видане 19.01.1990р. Виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення №238 від 13.12.1989р.

Згідно опису майна, домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А», стайні літ. «Б», стодоли літ. «В», вбиральні літ «Г», літньої кухні літ. «Д», гараж літ. «Ж», криниці №1, огорожі №2-3.

У виписці також вказано, що літня кухня літ. «Д» та гараж літ. «Ж» побудовані спадкодавцем, на побудову яких дозвільні документи не надано. Споруджено огорожу № 2-3, приміщення №2 кухня переобладнано під житлову кімнату, приміщення №6 кладова переобладнано під кухню, що згідно постанови КМУ №406 від 07.06.2017р. відноситься до будівельних робіт, які не потребують дозвільних документів.

Відповідно до даних технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого станом на 15.05.2023р. вбачається, що житловий будинок літ. «А», стайню літ «Б», стодолу літ. «В» було зведено в 1985 році. Гараж літ «Ж» та літню кухню літ. «Д» збудовано в 2003 році.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено актовий запис №384.

Згідно ст.. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України).

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли зокрема і його право власності на 44/100 частки домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В довідці №263 від 05.08.2021р. виданій старостою Марківського старостинського округу Печеніжинської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області вказано, що заповіт від імені померлого ОСОБА_2 виконкомом Марківської сільської ради та старостою Марківського старостинського округу не посвідчувався. На момент смерті разом зі спадкодавцем в АДРЕСА_1 були зареєстровані: син ОСОБА_1 , 1984 р.н., невістка ОСОБА_7 , 1990 р.н., онука ОСОБА_8 , 2009 р.н., онук ОСОБА_9 , 2017 р.н.

Відсутність зареєстрованих від імені ОСОБА_2 заповітів та укладених спадкових договорів також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру.

11.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Іванова В.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 .

Положеннями ст.. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

03.10.2023р. ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про видачу йому свідоцтв про право на спадщину, яка складається з 44/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок.

03.10.2023р. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст.. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_2 на:

- земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0596 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Марківка, кадастровий номер :01:002:0211;

- земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1200 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Марківка, кадастровий номер :01:002:0212;

- земельну ділянку, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1121 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Марківка, кадастровий номер :01:002:0209;

- земельну ділянку, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1190 га., яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Марківка, кадастровий номер :01:001:0303;

При цьому, постановою від 03.10.2003р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івановим В.О. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 44/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкодавцем були побудовані літня кухня літ. «Д» та гараж літ. «Ж» без дозвільних документів та не зареєстровано право власності на новостворений об?єкт нерухомого майна.

Отже, письмовими доказами в справі було підтверджено неможливість спадкоємця оформити свої спадкові права на домоволодіння в позасудовому порядку через наявність в його складі самочинно збудованих приміщень.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, одним із способів набуття права власності на майно є спадкування.

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб, а саме в порядку спадкування за законом набув право власності на 44/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме в житловому будинку на: приміщення №2 кухня площею 14,8 кв.м. (згідно даних технічного паспорту 15.1 кв.м.), приміщення №3 кімната площею 21,6 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: стодолу, дворову вбиральню, 1/2 криниці, оскільки вказані об`єкти були побудовані згідно вимог законодавства, та після поділу майна подружжя були виділені у власність спадкодавця ОСОБА_2 . Однак, через наявність самочинних об?єктів будівництва, позивач не отримав в нотаріальній конторі правовстановлюючі документи на дане майно (свідоцтва про право на спадщину), а тому його право підлягає захисту, відповідно до положень ст.. 392 ЦК України.

Що стосується самочинно зведених приміщень гаражу та літньої кухні, то в цій частині суд виходить з наступного.

В положеннях ч.1, 2, 5 ст. 376 ЦК України вказано, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

В п. 3.2 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що за змістом зазначених роз`яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року вбачається, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При вирішенні спорів про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК судам потрібно з`ясовувати правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок, будівлю, споруди.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема:

- рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови;

- ступінь готовності самочинного будівництва;

- чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб;

- в якому році було зведено самочинні будівлі;

- відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам;

- наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності;

- якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради.

В даній справі суд встановив, що ОСОБА_2 після поділу з дружиною спільного нерухомого майна, на виділеній йому частці земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування будівель та господарських споруд в 2003 році завершив будівництво гаражу літ. «Ж» та літньої кухні літ «Д». При цьому, дозвільної документації на виконання даних видів робіт не мав. Вказані об`єкти в експлуатацію введені не були.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними.

Частинами 5, 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року судам роз`яснено, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Вказане положення узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17), від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18), від 18 квітня 2019 року у справі № 306/2140/17.

В своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» ВССУ також зазначає, що у спорах про визнання права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані будівлі слід звернути увагу на визначення належного відповідача. Як правило, належним відповідачем у справі про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво є відповідна місцева рада, до компетенції якої належить вирішення питання щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (статті 8 - 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК)); вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об`єктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій (ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій").

Органи місцевого самоврядування, БТІ (територіальні органи міністерства юстиції України), інспекції архітектурно-будівельного контролю можуть бути залучені в якості відповідачів, якщо спадкодавець за свого життя або спадкоємці звертались до зазначених органів в межах їх компетенції та отримали відмову у вчиненні певних дій або мала місце бездіяльність цих органів.

Також, у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року зазначено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Отже, позовні вимоги в частині визнання права власності за самочинно збудовані: гараж літ. «Ж» та літню кухню літ «Д» задоволенню не підлягають, оскільки питання про прийняття до експлуатації вказаних об`єктів перед компетентним державним органом не порушувалось, вимоги до такого органу, як відповідача в даній справі не заявлялись, а також у зв`язку з тим, що дані приміщення є приналежністю головної речі (будинку), а тому, в силу п. 27 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року, положення частини п`ятої статті 376 ЦК України на них не поширюються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 1216-1218, 1223, 1233, 1268, 1296, 1297 ЦК України, п.8, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 44/100 (сорок чотири сотих) частки домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 63,4 кв.м., стайні літ. «Б», стодоли літ «В», вбиральні літ «Г», криниці №1, огорожі №2-3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування на самочинно зведені приміщення літньої кухні літ. «Д» та гаражу літ «Ж» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2024р.

Суддя: Третьякова І. В.