"16" квітня 2024 р. Справа № 363/1799/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства Оборони України, ОСОБА_4 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

встановив:

представник ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник заявника зазначає, що встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18-ти років.

Разом з тим, дана заява в порядку окремого провадження, за правилами якого вона подана, розгляду не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про цивільне право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з?ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов?язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов?язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред?явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Тлумачення наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб?єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позову встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку з усіх його видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

У той же час, згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зазначена в заяві юридична мета встановлення факту перебування особи на утриманні безпосередньо пов`язана з подальшим вирішенням в позовному провадженні спору з ОСОБА_4 в порядку ст. 192 СК України.

Що стосується встановлення зазначеного вище факту з метою звільнення ОСОБА_1 з військової служби, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, то суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Перелік осіб, які мають право на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (яку заявник указав заінтересованою особою) може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації (про що заявник вказав у заяві).

За таких обставин, із поданої заяви про встановлення факту перебування малолітньої дитини на утриманні ОСОБА_1 вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд доходить висновку про відмову у відкриті окремого провадження в цій справі відповідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Порушене представником заявника питання підлягає розгляду в позовному провадженні.

Враховуючи викладене вище, у відкритті провадження у вказаній цивільній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 315 ЦПК України,

ухвалив:

у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_4 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,відмовити.

Роз`яснити заявнику його право подати до суду позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя