Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2024 Справа №607/17419/23 Провадження №2/607/397/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвокатки Коцюби Н. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що весною 2023 року позивач ОСОБА_1 домовився з відповідачем ОСОБА_2 про продаж йому пшениці та сої. Відповідно до усної домовленості ОСОБА_2 придбав у позивача ОСОБА_1 21 тонну 580 кг пшениці по ціні 5500,00 грн. за 1 тонну на загальну суму 118 690, 00 грн.; 8 тон 800 кг сої по ціні 400 дол. США за 1 тонну на загальну суму 3 520 дол. США.

Пшеницю та сою відповідач забрав, але не розрахувався за них з позивачем, надав продавцю ОСОБА_1 розписку, в якій вказав що кошти за товар в сумі 118 690,00 грн. за пшеницю та 3520, 00 дол. США за сою поверне до 01 червня 2023 року.

Проте станом на вересень місяць 2023 року ОСОБА_2 за товар не розрахувався та кошти, згідно терміну зазначеного в розписці, не повернув ОСОБА_1 . Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак відповідач кошти не повертає. З липня 2023 року на телефонні дзвінки позивача, відповідач не відповідає.

Відповідно за захистом свого порушеного права, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів за придбану ним пшеницю та сою, за які він не оплатив позивачу кошти в сумі, яка зазначена відповідачем в розписці.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 118 690,00 грн та 3 520 дол. США за придбані пшеницю та сою.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/17419/23, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належить відповідачу ОСОБА_2 в межах суми, яка заявлена позивачем до стягнення 118 690,00 грн та 3 520 дол. США.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 в межах суми, яка заявлена позивачем до стягнення 118 690,00 грн та 3 520 дол. США.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 27 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 607/17419/23 та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокатка Коцюба Н. Я. підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду.

Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

За змістом розписки без дати, ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МУ УДМС 16.01.2016 р., взяв у ОСОБА_1 , жителя с. Купчинці, 21 580,00 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн за 1 тону на загальну суму 118 690 грн та 8 000,00 кг сої по ціні 400,00 доларів США на суму 3 520,00 доларів США. Зобов`язався їх віддати до 01.06.2023 р. Проживає по АДРЕСА_1 .

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК країни).

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України).

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону (ч. 3 ст. 206 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 ЦК України).

Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 213 ЦК України).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 218 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ч. 4 ст. 632 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет договору і ціна.

За змістом розписки без дати, ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МУ УДМС 16.01.2016 р., взяв у ОСОБА_1 , жителя с. Купчинці, 21 580,00 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн за 1 тону на загальну суму 118 690 грн та 8 000,00 кг сої по ціні 400,00 доларів США на суму 3 520,00 доларів США. Зобов`язався їх віддати до 01.06.2023 р. Проживає по АДРЕСА_1 .

Тобто, розписка не свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу, а про отримання відповідачем зерна, його кількість та ціну, яке він зобов`язався повернути, однак цього не зробив.

Отож, якщо звертатися до змісту, наданої в обґрунтування позову розписки, ОСОБА_2 безпідставно набув належне ОСОБА_1 майно, яке має повернути, а саме - 21 580,00 кг пшениці по ціні 5 500,00 грн за 1 тону на загальну суму 118 690 грн та 8 000,00 кг сої по ціні 400,00 доларів США на суму 3 520,00 доларів США, що є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

У виниклих спірних правовідносинах суд не здобув доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу, оскільки надана розписка не вказує на виникнення між сторонами таких правовідносин, а відтак вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з відповідача безпідставними, а обраний ним спосіб захисту порушеного права помилковим.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Відтак, у спірних правовідносинах суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено існування між сторонами зобов`язань, які виникли з договору купівлі-продажу. Надана в обґрунтування позову розписка без дати, її зміст, не встановлює цих обставин, однак може бути підставою вимоги позивача до відповідача про повернення безпідставно набутого майна.

Отож, суд, за встановлених обставин дійшов до висновку про відмову узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 280-282, 352355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: с. Купчинці Тернопільського району Тернопільської області, 47662.

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 28 березня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.