ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4489/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 22 листопада 2023 року про забезпечення позову

у складі судді Вовка С. В.

у цивільній справі №757/53245/23-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»

про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»), про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди.

Одночасно з позовною заявою, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії зі стягнення з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО») заборгованості за Договором № 5 про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017, укладеним між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», зокрема заборонити вчиняти будь які виконавчі дії по примусовому виконанню рішення Господарського суду м. Києва від 08.09.2023 у справі №910/4109/22 про стягнення з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованості у сумі 326 719 337,72 грн, пені у сумі 19 043 563,46, 3% річних у сумі 3 719 149,87 грн, інфляційних втрат у сумі 37 390 215,30 та судового збору у сумі 579 983,69.

В обґрунтування заяви зазначив, що у випадку, якщо до вирішення даної справи та задоволення позовних вимог у даній справі грошові кошти з відповідача будуть стягнуті в примусовому порядку за іншим цільовим призначенням на користь іншого суб`єкта, черговість погашення вимог якого є наступною за черговістю вимог про стягнення заробітної плати та моральної (немайнової) шкоди, у відповідача, очевидно, будуть відсутні кошти для виконання судового рішення у даній справі, рішення суду в якій неможливо буде виконати, а вжиття заходів забезпечення позову гарантуватиме у подальшому можливість виконання судового рішення у даній справі у разі ухвалення його на корить позивача, оскільки забезпечить наявність грошових коштів у відповідача на виплату заробітної плати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», як особа, яка не приймала участі у справа, але вважає, що оскаржуваною ухвалою суду порушуються її права та інтереси, звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» посилалося на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 129-1 Конституції України та статей 150, 151 ЦПК України, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про заборону вчинення будь-яких дій по примусовому виконанню рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.2023 у справі №910/4109/22. Скаржник стверджує, що суд попередньої інстанції не врахував, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Однак, у спорі про стягнення 107 545,04 грн ОСОБА_1 фактично просить зупинити виконання судового рішення у іншій справі про стягнення 387 452 250,04 грн.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, з огляду на сталу практику Верховного Суду, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судом не враховано, що з аналогічним позовом ОСОБА_1 протягом 5 разів звертався до Печерського районного суду м. Києва, що свідчить про зловживання процесуальними правами позивачем.

Суд неповно дослідив обставини справи, внаслідок чого не врахував, що забезпечення позову порушує права КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», як особи яка не приймала участі у справі, та

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»- Комісар С. П. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» - Віценко А. Г. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із завчасно запланованим курсом стаціонарного лікування з 15 по 21 квітня 2024 року. Доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання до клопотання не долучив.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо неповажні причин неявки в судове засідання позивача ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 153 ЦПК України, вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову проводиться без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на викладене та враховуючи положення ст. 153 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що забезпечення позову у даній справі є необхідним та виправданим, з огляду на наступне.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанцій виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, адже у разі задоволення позову, відсутність коштів у роботодавця чи його плани оплати заборгованості іншим особам не може слугувати поважною причиною невиплати всіх належним працівнику сум, а невиплата заробітної плати є порушенням права на мирне володіння майном. Також зазначено, що у випадку, якщо до вирішення даної справи та задоволення позовних вимог у даній справі грошові кошти з відповідача будуть стягнуті в примусовому порядку за іншим цільовим призначенням на користь іншого суб`єкта, черговість погашення вимог якого є наступною за черговістю вимог про стягнення заробітної плати та моральної (немайнової) шкоди, у відповідача, очевидно, будуть відсутні кошти для виконання судового рішення у даній справі, рішення суду в якій неможливо буде виконати.

Колегія суддів не погоджується із вищезазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Як установлено судом першої інстанції рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.2022 у справі №910/4109/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 позов КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість у сумі 326 719 337,72 грн, пеню у сумі 19 043 563,46 грн, 3% річних у сумі 3 719 149,87 грн, інфляційні втрати у сумі 37 390 215,30 грн та судовий збір у сумі 579 983,69 грн.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 910/4109/22, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, в частині задоволення позову - залишені без змін, а в частині відмови в задоволенні позову - справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що заявник просив: заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії зі стягнення з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованості за Договором № 5 про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017, укладеним між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», зокрема заборонити вчиняти будь які виконавчі дії по примусовому виконанню рішення Господарського суду м. Києва від 08.09.2022 у справі №910/4109/22 про стягнення з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованості у сумі 326 719 337,72 грн, пені у сумі 19 043 563,46, 3% річних у сумі 3 719 149,87 грн, інфляційних втрат у сумі 37 390 215,30 та судового збору у сумі 579 983,69.

Із вказаних обставин вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виконання рішення Господарського суду м. Києва від 08 вересня 2022 року у справі №910/4109/22.

З огляду на вищезазначене, колегія судів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15 та від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 24 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угоду ратифіковано із заявою Законом № 1678-VII від 16 вересня 2014 року) сторони домовились надалі розвивати судове співробітництво у цивільних та кримінальних справах, повною мірою використовуючи відповідні міжнародні і двосторонні документи та ґрунтуючись на принципах юридичної визначеності і праві на справедливий суд.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (заява № 18357/91, пункт 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та № 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява № 22774/93, пункт 74).

Зазначений вище підхід був застосований Верховним Судом у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 8 листопада 2018 року у справі № 642/917/17, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 7 лютого 2019 року у справі №2-а-1259/11, від 14 лютого 2019 року у справі № 2-а-2727/11/2209, від 14 лютого 2019 року у справі № 813/673/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 815/2345/13-а, від 27 грудня 2019 року у справі № 757/42871/15-а, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі №640/25836/20, від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20 та від 26 жовтня 2022 року у справі №640/30483/21.

Колегія суддів зауважує, що застосування у даному випадку задоволеного судом попередньої інстанції заходів забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконання судового рішення господарського суду у справі №910/4109/22, що суперечить статті 18 Господарського процесуального кодексу України та не відповідає положенням Конституції України (в частині обов`язковості судових рішень). Про що обґрунтовано зазначає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у апеляційній скарзі.

Отже, з огляду на те, що судове рішення у справі №910/4109/22 було ухвалене у порядку господарського судочинства, то тільки у вказаному порядку може бути вирішено питання стосовно зупинення його виконання.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанцій не звернув увагу на те, що заявлений позивачем засіб забезпечення позову не відповідає позовним вимогам. Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», у якому просив стягнути з останнього 7 545,04 грн заборгованості із заробітної плати за період з 02.10.2023 по 22.10.2023 та 100 000,00 грн моральної шкоди.

Водночас звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 фактично просив забезпечити позов шляхом заборони виконання рішення господарського суду у справі №910/4109/22, щодо стягнення заборгованості у розмірі 387 452 250,04 грн.

Вказане свідчить про неадекватність/неспівмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, заявленим позовним вимогам у справі №757/53245/23-ц.

При цьому, як обґрунтовано зазначило КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у апеляційній скарзі, суд попередньої інстанцій не взяв до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 про те, що недопустимо забезпечувати позов навіть шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Подібних висновків про недопустимість застосування заходів забезпечення позову, які можуть призвести до зупинення виконання іншого судового рішення дійшов Верховний Суд також у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 640/9158/19, від 9 квітня 2020 року у справі №640/21360/19, від 9 листопада 2021 року у справі № 160/10368/20 та від 1 лютого 2022 року у справі №902/368/16.

Також колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №757/53245/23-ц, суди попередніх інстанцій не перевірили доводи та вимоги цієї заяви критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на те, що оскаржувана ухвала не відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, про те, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій не перевірили вказану заяву на відповідність критеріям, визначеним у вказаних постановах Верховного Суду, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, в обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд лише зазначив, що предметом спору є невиплачена заробітна плата та моральна шкода та навів норми процесуального законодавства, якими врегульовано порядок вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська