КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4520/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дуня Віталія Валерійовича на рішенняПечерського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до суду звернувся позивач з позовними вимогами до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що звільнення позивача з посади начальника відділу корпоративної безпеки та договірної роботи департаменту безпеки виробничих підрозділів дирекції безпеки «Київтеплоенерго» у зв`язку з скороченням штату відбулося незаконно, з порушенням норм ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим він підлягає поновленню на роботі та на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральна шкода.

Вказував, що 30.09.2019 року 30.09.2019 відповідачем був виданий наказ № 930-К «Про скорочення штату КП «Київтеплоенерго» та введення в дію нового штатного розпису з 01.12.2019 року, про що позивачу було оголошено в той же день та вручено попередження №337 про скорочення штату. Однак, одночасно з попередженням про звільнення йому не було запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади.

Лише 06.11.2019 року позивачу були запропоновані вакантні посади, які утворюються на підприємстві з 01.12.2019 року, але в порушення вимог закону запропоновані не всі вакантні посади, існуючі на підприємстві. Зокрема, жоден працівник дирекції безпеки на посаді у новоствореному департаменті безпеки працевлаштований не був, але вакансії, наприклад, начальників відділів в управлінні економічної безпеки та менеджерів, позивачу не було запропоновано.

Позивач має повну юридичну освіту, досвід більше 20 років роботи в Службі безпеки України, в тому числі на керівних посадах, та більше року начальником відділу в КП «Київтеплоенерго».

Таким чином, вважає, що адміністрація підприємства штучно та неправомірно обмежила перелік вакансій, запропонованих позивачу для можливого працевлаштування.

На фоні вказаних подій, позивач сильно розхвилювався, внаслідок чого потрапив до лікарні у відділення кардіології, де з 21.10.2019 року по 01.11.2019 року проходив стаціонарне лікування.

Вказував, що у звязку із неправомірною поведінкою відповідача, повязаною із незаконним звільненням, йому було завдано моральнї шкоди, розмір якої він оцінює у 100 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Дунь В.В., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позивача про те, що позивачу не були запропоновані вакантні посади, які були створені з 01.12.2019 року та на які позивач просив його перевести у своїй заяві від 07.10.2019 року. Відповідач зазначених обставин у суді першої інстанції не спростував.

Також, щодо повторної заяви позивача від 06.11.2019 року про призначення його на посаду начальника режимно-секретного відділу, відповідач в ході розгляду справи не надав доказів, що така посада була зайнята, як і попередні посади, на які позивач просив його перевести. Суд першої інстанції цих обставин також не перевірив.

Вважає необґрунтованими також висновки суду про невідповідність позивача посаді начальника режимно-секретного відділу, у зв`язку із недотриманням вимог, передбачених законом про охорону державної таємниці. Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідач не вказував, що позивач не відповідає цій посаді, а відмова у призначенні була пов`язана лише з тим, що такої посади ще не створено.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою лист позивача, надісланий відповідачу 26.11.2019 року, яким він повідомив про відповідність вказаній посаді та про те, що допуск до державної таємниці протягом останніх п`яти років йому не скасовувався. І на цей лист відповідач не надав жодних заперечень.

Апелянт також звертає увагу суду апеляційної інстанції на правові висновки, які на його думку мають преюдиційне значення у даній справі, зроблені Київським апеляційним судом у постанові від 17.02.2021 року у справі № 757/66553/19.

Від відповідача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, викладені в ній вимоги вважав необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до власної оцінки позивача обставин звільнення.

Вказує, що доказом вручення позивачу переліку наявних вакантних посад на всьому підприємстві, як в апараті управління, так і по усіх структурних підрозділах, станом на 06 листопада 2019 року є аркуш ознайомлення із вакантними посадами, поданий відповідачем до справи.

Щодо роботи в режимно-секретному відділі, вона має свою специфіку, яка стосується як процедури створення самого відділу, так і призначення на посаду його начальника, чітко визначеною нормами Закону України «Про державну таємницю», саме тому керівник КП «КИЇВТЕПЛОНЕРГО» не мав права одноособово приймати рішення про призначення позивача на посаду начальника цього відділу відповідно до поданої ним заяви, без отримання останнім відповідних дозволів та погоджень, оскільки це суперечить вимогам законодавства про охорону державної таємниці.

Вважає також обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт спричинення йому діями відповідача моральної шкоди.

Відповідач також не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що висновки Київського апеляційного суду, викладені у постанові від 17.02.2021 року у справі № 757/66553/19 за позовом ОСОБА_2 до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мають преюдиційне значення у даній справі, оскільки вказаний спір стосується інших сторін та не є ідентичним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - Дунь В.В. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник відповідача КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Швиденко В.А., ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, підтримавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.10.2018 року позивач ОСОБА_1 працював у КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на посаді начальника відділу корпоративної безпеки та договірної роботи департаменту безпеки виробничих підрозділів дирекції безпеки.

Наказом КП «Київтеплоенерго» від 20 вересня 2019 року № 1133 «Про вдосконалення організаційної структури дирекції безпеки Апарату управління», виведено з 01 грудня 2019 року із структури Апарату управління дирекцію безпеки, створено з 01 грудня 2019 року в структурі Апарату управління департамент безпеки і підпорядковано його директору. Зокрема, у складі управління економічної безпеки створено відділ економічної безпеки і відділ моніторингу та контролю. Затверджено організаційну структуру департаменту безпеки згідно з додатком до даного наказу.

Наказом КП «Київтеплоенерго» від 30 вересня 2019 року № 930-К «Про скорочення штату КП «Київтеплоенерго» визначено, що з 01 грудня 2019 року скорочуються посади працівників КП «Київтеплоенерго» згідно з додатком № 1 до цього наказу.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений зі змістом наказу № 930-К від 30 вересня 2019 року, що підтверджується корінцем попередження про скорочення штату № 333 (а. с. 113 том 1).

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім?я директора дирекції з управління персоналом КП «Київтеплоенерго» Строкач С.М. , в якій у зв`язку із змінами у штатному розпису та скороченням його посади просив перевести його на посаду начальника відділу моніторингу та контролю управління економічної безпеки створеного департаменту безпеки КП «Київтеплонерго» або на посаду менеджера в цьому ж відділі (а. с. 14 том 1).

Листом від 01 листопада 2019 року КП «Київтеплоенерго» в особі директора дирекції з управління персоналом Строкач С.М. повідомило ОСОБА_1 , що у штатному розписі КП «Київтеплоенерго» вакантні посади, зазначені у його заяві від 07 жовтня 2019 року, відсутні, і перевести на них немає можливості (а. с. 16 том 1).

Згідно з аркушем ознайомлення з вакантними посадами, 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 був повідомлений про те, що посада, яку він займає, підлягає скороченню з 02.12.2019 року, та йому було запропоновано перелік вакантних посад для можливого подальшого працевлаштування, на які він може бути переведений у зв`язку зі скороченням (8 арк). Повідомлено, що у разі появи інших вакантних посад для можливості його подальшого працевлаштування, вони будуть запропоновані додатково. (а.с. 114 том 1)

Згідно з копією штатного розпису працівників КП «Київтеплоенерго», який вводиться з 01 грудня 2019 року, на підприємстві створюється департамент правового забезпечення, у складі якого створюється режимно-секретний відділ, посада начальника відділу зазначена вакантною. (а.с. 25 том 1)

06.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до директора дирекції з управління персоналом Строкач С.М. про призначення його з 02.12.2019 року на посаду начальника режимно-секретного відділу КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». (а.с. 34 том 1)

Відповіді на вказану заяву позивач не отримав, вакантну посаду начальника режимно-секретного відділу КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» йому запропоновано не було.

22 листопада 20219 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на ім`я директора комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Бінда В.Є. на неправомірні дії дирекції з управління персоналом КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» щодо обмеження переліку вакансій, запропонованих йому для можливого працевлаштування, а також щодо ненадання відповіді на його заяву від 06.11.2019 року. (а.с. 32-33 том 1)

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримав лист в.о. директора дирекції з управління персоналом Сірого С.Г. за результатами розгляду заяви від 06.11.2019, в якому ОСОБА_1 повідомлено, про вимоги кандидата на посаду, передбачені п. 1.4. Інструкції про порядок погодження органами Служби безпеки України призначення особи на посаду заступника керівника підприємства, установи, організації з питань режиму, начальника режимно-секретного органу, його заступника, працівника, на якого покладаються обов`язки щодо забезпечення режиму секретності, а також керівника секретно-архівного підрозділу підприємства, установи, організації затвердженої наказом Служби безпеки України від 08.05.2015 №306 та запропоновано надати підтверджуючі документи до 25.11.2019. (а.с. 36)

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з листом про надання інформації до в.о. директора дирекції з управління персоналом Сірого С.Г. , в якому зазначив про відповідність критеріям, визначеним у п. 1.4. Інструкції, затвердженої наказом Служби безпеки України №306 від 08.05.2015. (а.с. 37-38 том 1)

Згідно з протоколом №3.3.-2019 Розширеного спільного засідання профспілкового комітету, представників адміністрації та профбюро Апарата управління від 04.12.2019, профком ППО КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» надав згоду на звільнення начальника відділу Дирекції безпеки ОСОБА_1 (а.с. 115-116 том 1)

Наказом по підприємству від 05.12.2019 №1402-К позивача було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.(а.с. 12 том 1)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що КП «Київтеплоенерго» повністю дотрималось встановленої трудовим законодавством процедури при звільненні позивача в порядку скорочення штату, поряд із цим позивачем не доведено відповідність його кандидатури вимогам Закону України «Про державну таємницю».

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що після повідомлення його про майбутнє скорочення, ОСОБА_1 претендував на переведення посаду начальника відділу моніторингу та контролю управління економічної безпеки створеного департаменту безпеки КП «Київтеплонерго» або на посаду менеджера в цьому ж відділі, про що повідомив роботодавця своєю заявою від 07 жовтня 2019 року.

Поряд з цим, матеріалами справи не підтверджується наявність вказаних вакантних посад в КП «Київтеплоенерго» у спірний період, у зв`язку із чим листом від 01 листопада 2019 року КП «Київтеплоенерго» в особі директора дирекції з управління персоналом Строкач С.М. повідомило ОСОБА_1 , що у штатному розписі КП «Київтеплоенерго» вакантні посади, зазначені у його заяві від 07 жовтня 2019 року, відсутні.

Встановлено також, що 06.11.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення його на посаду начальника режимно-секретного відділу Департаменту правового забезпечення, який мав бути створений на підприємстві з 01.12.2019 року, однак, на пропозицію в.о. директора дирекції з управління персоналом Сірого С.Г. , висловлену в листі від 21.11.2019 року «Про надання інформації» вих. 28 АУ/9/4/4440, не надав документів, підтверджуючих відповідність його кандидатури вимогам, передбаченим п. 1.4. Інструкції про порядок погодження органами Служби безпеки України призначення особи на посаду заступника керівника підприємства, установи, організації з питань режиму, начальника режимно-секретного органу, його заступника, працівника, на якого покладаються обов`язки щодо забезпечення режиму секретності, а також керівника секретно-архівного підрозділу підприємства, установи, організації затвердженої наказом Служби безпеки України від 08.05.2015 №306 та запропоновано надати підтверджуючі документи до 25.11.2019.

Процес створення самого режимно-секретного відділу на підприємстві, в якому мав бажання працювати позивач, чітко визначений нормами Закону України «Про державну таємницю», а тому такий відділ не міг розпочати свою роботу з дати введення в дію нового штатного розпису через існування об`єктивних причин.

Так, відповідно до вимог частини 1 статті 20 Закону України «Про державну таємницю» державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Частинами 4-6 статті 20 Закону України «Про державну таємницю» визначено, що керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, мають бути обізнані з чинним законодавством про державну таємницю.

Термін дії дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлюється Службою безпеки України і не може перевищувати 5 років. Його тривалість залежить від обсягу робіт (діяльності), що здійснюються державним органом, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією, ступеня секретності та обсягу пов`язаних з цими роботами (діяльністю) відомостей, що становлять державну таємницю, а також категорії режиму секретності.

Дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, не надається, якщо відсутні умови для провадження такої діяльності, передбачені цією статтею, а також якщо керівник підприємства, установи, організації не є громадянином України або не має допуску до державної таємниці.

Судом першої інстанції встановлено, що із перелічених в статті 20 Закону України «Про державну таємницю» необхідних умов для провадження діяльності режимно-секретного органу Підприємства на дату звільнення позивача вказаний орган лише був передбачений штатом.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до Акту від СБУ України про придатність приміщення відповідним вимогам законодавства про охорону державної таємниці, підприємство отримало 15.07.2020 року.

Спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею був отриманий лише 19.08.2020 року.

Вимоги законодавства до кандидата на посаду начальника режимно-секретного органу полягають в наступному.

Згідно частин 1-6 статті 21 Закону України «Про державну таємницю», в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

Створення, реорганізація чи ліквідація РСО здійснюються за погодженням із Службою безпеки України. У своїй роботі РСО взаємодіють з органами Служби безпеки України.

До складу режимно-секретного органу входять підрозділи режиму, секретного діловодства та інші підрозділи, що безпосередньо забезпечують охорону державної таємниці, залежно від специфіки діяльності державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації.

В державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях із значним обсягом робіт, пов`язаних з державною таємницею, вводиться посада заступника керівника з питань режиму, на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО.

Призначення осіб на посади заступників керівників з питань режиму, начальників РСО та їх заступників, а також видання наказу про покладення на окремого працівника обов`язків щодо забезпечення режиму секретності здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Таким чином, по-перше кандидат на таку посаду повинен отримати допуск до державної таємниці відповідного ступеня (вимога ч. 7 ст. 21 Закону України «Про державну таємницю»), по-друге пройти погодження своєї кандидатури в секторі режимно-секретної роботи апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як вищестоящого органу, по-третє отримати погодження кандидатури в Службі безпеки України (ч. 6 ст. 21 Закону України «Про державну таємницю»).

Суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам позивача, обгрунтовано вважав, що оскільки ініціатива в обранні запропонованих відповідачем вакантних посад виходила від самого позивача, відповідач при цьому не вчиняв дії, які б свідчили про втручання в даний процес, отже позивач свідомо взяв на себе ризик настання для себе негативних наслідків у вигляді неузгодження його кандидатури через невиконання вимог, встановлених законом про охорону державної таємниці, а тому суд приходить до висновку, що КП «Київтеплоенерго» повністю дотрималось встановленої трудовим законодавством процедури при звільненні позивача в порядку скорочення штату.

Додатково, суд правильно зазначив, що лист Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, який позивач просив долучити до матеріалів справи, не доводить фактів отримання позивачем як кандидатом на посаду начальника РСО в КП «Київтеплоенерго» а ні допуску до державної таємниці, а ні проходження відповідних погоджень. З нього лише можна зробити висновок, що СБУ в минулому погоджувало покладення на позивача за попереднім місцем роботи обов`язків щодо забезпечення режиму секретності.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновки Київського апеляційного суду, викладені у постанові від 17.02.2021 року у справі № 757/66553/19 за позовом ОСОБА_2 до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мають преюдиційне значення у даній справі, оскільки у вказаній справі встановлено обставини щодо звільнення іншого працівника, а саме начальника відділу попередніх перевірок та розслідувань департаменту безпеки виробничих підрозділів дирекції безпеки ОСОБА_2 , який претендував на зайняття вакантної посади начальника відділу роботи з контролюючими органами управління юридичного супроводу департаменту правового забезпечення, діяльність якого не регулюється положеннями Закону України «Про державну таємницю».

Інші доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуня Віталія Валерійовичазалишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.