КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

справа №133/2222/21

03.04.24

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Пєтухової Н.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П..,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Козятинської міської ради, за участі третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення Козятинської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконним рішення Козятинської сільської ради 28 сесії 7 скликання № 14-28-07 від 08.09.2020 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального гаражного будівництва» в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 0,3200 га в АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 1991 року, виданого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Палагутіною В.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2092, він є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 14.04.1992 року за №44, в реєстровій книзі №1. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,32га. В березні 2021 року, вирішивши приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, йому стало відомо, що відповідно до земельнокадастрової книги, земельна ділянка рахується за іншою особою. На розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3200 га в АДРЕСА_1 , оскаржуваним рішенням надано право ОСОБА_2 . Вважає, що рішення Козятинської сільської ради в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийняте всупереч вимог законодавства та є незаконним, оскільки рішення щодо вилучення земельної ділянки з його користування сільською радою не приймалося, реєстрація права власності на житловий будинок ніким не скасовувалась. За вказаною адресою, станом на даний час, і на момент прийняття оскаржуваного рішення, існує обєкт нерухомості, тому у Козятинської сільської ради були відсутні законні механізми для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність іншій особі. Приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки третій особі, не врахувала, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку позивача та право на користування якої у нього виникло у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок.

Ухвалою суду від 20.07.2021 провадження у справі відкрито та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.09.2022 до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 06.09.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Проніва Н.Р. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Козятинської міської ради Хмільницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення судових повісток.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні покладалась на розсуд суду при вирішенні даного спору.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 03.12.1991, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Палагутіною В.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-2092, ОСОБА_3 перейшло у власність спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якого входить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 . Вказане свідоцтво зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 14.04.1992 за №44 (а.с.4)

Із довідки КП «ВООБТІ» від 31.05.2021 вбачається, що за ОСОБА_3 станом на 21.12.2012 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.5).

Згідно квитанції на прийом податкових платежів ОСОБА_3 16.05.2012 вносилась плата земельного податку за 2012 по АДРЕСА_3 (а.с.6).

Із відповіді Козятинського міського голови від 05.04.2021 вбачається, що відповідно до земельнокадастрової книги, яка була передана Козятинською сільською радою, ділянка за адресою: АДРЕСА_1 рахується за іншим громадянином та у приватну власність не передавалася (а.с.7).

Як вбачається із рішення Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області №14-28-07 28 сесії 7 скликання від 08 вересня 2020 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального гаражного будівництва» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3200 га, розташованої в АДРЕСА_1 у власність із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (а.с.8).

У судовому засіданні ОСОБА_2 вказала, що це був дозвіл саме щодо ділянки № НОМЕР_1 , оскільки саме вона і ніяка інша не була серед запропонованих по АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей, 25.10.2020 було створено Козятинську міську громаду до складу якої крім іншого увійшла громада с. Іванківці (а.с.9).

Із відповіді, наданої старостою села Козятин, копію заяви, на підставі якої було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 надати не можливо у зв`язку з ліквідацією Козятинської сільської ради (а.с.51)

Як вбачається із копії заяви, наданої із архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації (архівосховище №1 м.Козятин), 10.08.2020 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Козятинської сільської ради про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,32 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.63).

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ УРСР 1990 року, яка діяла на час виненкнення права власності на спадкове майно, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. В разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у володіння або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою у суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 своїй постанові від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю»)

Вирішуючи спори про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд повинен з`ясовувати, зокрема: чому це питання не було вирішено в договорі; можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатка до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку; чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Згідно правової позиції ВСУ у справі №6-2цс15 від 11.02.2015, визначено, що за відсутності цивільно-правої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України .

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно цими нормами зазначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладанні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси; суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що рішення Козятинської сільської ради 28 сесії 7 скликання № 14-28-07 від 08.09.2020, в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3200 га в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , є таким, що винесене з порушенням норм законодавства, оскільки ухвалючи вказане рішення органом місцевого самоврядування не враховано, що згідно із свідоцтва про право на спадщину, власником будинокволодіння, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , в зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним. Так, вказаним рішенням не враховано принцип слідування земельної ділянки за власником будинковолодіння, та ухвалено рішення на користь ОСОБА_2 без з`ясування позиції позивача щодо його волі передати земельну ділянку іншій особі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 14 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11,57, 60 ЦПК України, ст. ст. 16, 21, 373 ЦК України, ст. ст. 88, 116, 120, 125, 126, 152, 155, 158 ЗК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним рішення Козятинської сільської ради 28 сесії 7 скликання № 14-28-07 від 08.09.2020 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального гаражного будівництва» в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 0,3200 га в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 03.04.2024