ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 466/2132/21

провадження № 61-1246св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: територіальна громада Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Перунов Віктор Володимирович, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова у складі судді Баєвої О. І. від 06 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Приколоти Т. І.,

Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В., від 14 грудня 2023 року і виходив з наступного.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,040 га, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення - для садівництва.

3. Посилався на те, що він звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів для встановлення родинних відносин з померлою.

4. Зазначав, що ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 (його бабуся) були рідними сестрами. ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_6 . Вони є батьками ОСОБА_5 . Водночас, ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_9 . Вони є батьками ОСОБА_10 . ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 . Вони є його батьками. Вказував, що ОСОБА_5 не була одруженою, дітей не мала, заповіту на випадок своєї смерті не залишила. Спадкоємці, які б могли претендувати на спадкове майно, померли, а тому він є єдиним родичем спадкодавиці.

5. Стверджував, що 10 лютого 2018 року йому стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_2 була протягом тижня продана декілька разів, а саме: на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 02 лютого 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та договору

купівлі-продажу, укладеного 06 лютого 2018 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . ОСОБА_2 набув у власність спірну квартиру на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року у справі №2-273/2008. Проте, згідно з відповіддю Яворівського районного суду Львівської області, справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру у провадженні Яворівського районного суду Львівської області протягом 2008 року не було і таке рішення не ухвалювалося. Під реєстраційним номером 2-273/2008 зареєстрована справа, в якій позивачем та відповідачем по справі є інші сторони.

6. Вважав недійсними договори купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки такі вчинено на підставі неіснуючого рішення суду. Зазначене також стало підставою для його звернення до Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення злочину, за якою було відкрито кримінальне провадження.

7. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_5 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ним ( ОСОБА_1 ), як двоюрідною тіткою та племінником; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 61; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 58; витребувати майно з чужого незаконного володіння та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати за ним (позивачем) право власності в порядку спадкування на вказану квартиру; визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, площею 0,040 га, цільове призначення - для садівництва, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Стислий виклад позиції відповідачів

8. Львівська міська рада у судовому засіданні зазначала, що вона не є належним відповідачем у справі, з огляду на те, що не порушувала жодних прав позивача. Зазначала, що у разі встановлення факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_5 , не заперечує проти задоволення позову у цій частині. Щодо вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу покладалася на розсуд суду.

9. ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем спірної квартири. Зазначав, що будь-яке розірвання договору купівлі-продажу буде втручанням у його право приватної власності на майно. Стверджував, що він не знав, що право власності на квартиру за першим набувачем було визнано за рішенням суду та ціною 49 000,00 грн, те, що майно за тиждень змінило декількох власників жодних сумнівів у нього не викликало. Зауважував, що він купував квартиру не оглядаючи її, оскільки був ознайомлений з технічною документацією.

10. Вважав, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт родинних відносин з ОСОБА_5 , встановлення такого факту виключно на показах свідків з м. Львова, на його думку, є неможливим.

11. Посилався також на неправильно обраний позивачем спосіб захисту, а саме заявлення в одному провадженні вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна.

12. Крім того, просив закрити провадження щодо частини вимог, які були предметом розгляду у справі № 466/9920/17, а також застосувати наслідки спливу позовної давності.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

14. Встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , як двоюрідною тіткою та племінником.

15. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 61.

16. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 58.

17. Витребуваномайно з чужого незаконного володіння та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

18. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_3 .

19. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,040 га з цільовим призначенням для садівництва, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області.

20. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_5 та

ОСОБА_7 були рідними сестрами, а ОСОБА_5 була тіткою ОСОБА_1 , що є підставою для задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин.

21. Встановлено, що спірна квартира вибула з власності ОСОБА_5 на підставі рішення суду, яке не було ухвалене, відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому є такою, що вибула з володіння власника поза його волею. З урахуванням того, що позивач є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 власниці квартири, не набув право власності на неї у зв`язку з її неправомірним відчуженням, суд першої інстанції вважав, що належним та ефективним способом захисту буде визнання недійсним усього ланцюга договорів відчуження спірної квартири. Водночас, з огляду на те, що відповідач незаконно володіє чужим майном і не визнає права власності позивача на це майно (сторони не перебувають між собою у зобов`язальних відносинах), позивач має право на задоволення позовних вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку статті 392 Цивільного кодексу України.

22. Посилання відповідача про пропуск позовної давності суд першої інстанції відхилив, зазначивши, що ОСОБА_1 з 27 жовтня 2016 року вживалися заходи для захисту його прав.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

23. Постановою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року залишено без змін.

24. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, зазначивши про належний спосіб захисту прав позивача, який є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5 , що було незаконно відчужено після її смерті. ОСОБА_1 ще не набув право власності на спірну квартиру з об`єктивних причин, а тому правильним є висновок суду першої інстанцій про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу спірного майна, визнання за ним права власності на квартиру в порядку статті 392 ЦК України та витребування у кінцевого набувача, добросовісність якого не підтверджена.

25. Окремою ухвалою від 14 грудня 2023 року повідомлено про наведені в описовій частині ухвали ознаки кримінального правопорушення прокуратуру Львівської області. Встановлено строк для надання відповіді про розгляд окремої ухвали Львівському апеляційному суду 2 місяці.

Узагальнені доводи касаційної скарги

26. 22 січня 2024 року ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Перунов В. В., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог щодо: визнання недійсним договору купівлі-продажу № 58; визнання недійсним договору купівлі-продажу № 61; скасування державної реєстрації права власності; визнання права власності в порядку спадкування на квартиру; визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, а в решті позовних вимог відмовити.

27. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та

апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами

норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши,

що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування

норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 рокуу справі № 653/1096/16-ц, від

07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року

у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 рокуу справі № 367/2022/15-ц, від

25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 21 серпня 2019 року у справі

№ 911/3681/17, від 01 жовтня 2019 рокуу справі № 911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від23 жовтня 2019 року у справі

№ 922/3537/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від11 лютого

2020 року у справі № 922/614/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 23 листопада 2021 року у справі

№ 359/3373/16-ц, у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

28. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги на неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав шляхом заявлення вимог про визнання недійсними договорів відчуження спірної квартири та скасування державної реєстрації права власності на неї, разом з вимогою про витребування такого майна. Посилається на добросовісне набуття права власності.

29. Зауважує про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації та визнання права власності в порядку спадкування на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України (наявність судового рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - справа № 466/9920/17).

30. Посилається на відсутність у матеріалах справи належних та достатніх доказів наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 родинних відносин, а також помилковість висновків судів попередніх інстанцій про наявність у його діях недобросовісності.

31. Додатково зауважує, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином початок перебігу позовної давності, її переривання та можливого спливу. Вважає висновок судів про переривання позовної давності помилковим, з огляду на залишення заяви про встановлення факту родинних відносин без розгляду (справа № 235/1500/17), а також на те, що про відчуження спірної квартири позивач дізнався 10 лютого 2018 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

32. Ухвалою Верховного Суду від 31 січня2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

33. Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 466/2132/21, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Перунов В. В., про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року.

34. 07 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

35. Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Відмовлено ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Перунов В. В., у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

36. 04 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

37. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що судами попередніх інстанцій було правильно враховано, що оскільки спірна квартира вибула з власності його тітки незаконно, на підставі неіснуючого судового рішення, він є єдиним її спадкоємцем, не має можливості набути право власності на успадковане майно через неправомірні дії відповідачів з відчуження майна, наявні підстав для захисту його прав шляхом визнання недійсними договорів відчуження, визнання права власності та витребування майна. Добросовісність дій кінцевого набувача ОСОБА_4 не підтверджена належними доказами.

38. Доводи відповідача про відсутність належних доказів родинних відносин між ним та ОСОБА_5 вважає безпідставними та такими, що спрямовані на переоцінку досліджених судами попередніх інстанцій доказів.

39. Зауважує, що відсутні підстави для закриття провадження у справі, оскільки підстави позову у справі, що переглядається, та справі № 466/9920/17-ц не є ідентичними, а тому таке закриття провадження призведе до порушення його права на доступ до правосуддя.

40. Крім того, суди правильно виходили з необґрунтованості доводів відповідача про пропуск позовної давності, ураховуючи, що з 27 жовтня 2016 року він добросовісно вживав заходи для захисту своїх прав, звертався до суду, у зв`язку із чим строк позовної давності переривався.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

41. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

42. Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , складається з: квартири, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівською міською адміністрацією 25 травня 1994 року; земельної ділянки площею 0,040 га, розташованої на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області (цільове призначення - для садівництва), згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 15 листопада 1996 року Грибовицькою сільською радою народних депутатів.

43. ОСОБА_1 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак йому відмовлено через відсутність документів для встановлення родинних відносин з померлою.

44. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого

2020 року у справі № 466/9920/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_1 до територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсним, визнання права власності в порядку спадкування; та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

45. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками зазначені: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

46. Мати позивача - ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії

НОМЕР_1 ; її батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_14 .

47. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 21 червня 1984 року.

48. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 між ОСОБА_11 та ОСОБА_10

05 листопада 1972 року укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_10.

49. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 23 листопада

2016 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

50. ОСОБА_5 , яка за твердженням позивача є його тіткою, народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується посвідкою про народження, виданою ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками зазначено

ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

51. ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 10 травня 2002 року.

52. З повідомлення Державного архіву Полтавської області від 07 листопада 2016 року №06-13/1036 вбачається, що немає можливості виявити метричні записи про народження ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 , оскільки метричні книги для запису народжених, одружених, померлих парафіян православних церков населених пунктів Баляснівської волості (х. Куликівка входив до зазначеної волості) Полтавського повіту Полтавської губернії на зберігання до Державного архіву Полтавської області не надходили. Книги реєстрації актових записів громадянського стану про одруження по Куликівській сільській раді Решитилівського району Харківської (з 22 вересня 1937 року - Полтавської) області у державному архіві відсутні, у зв`язку із чим неможливо виявити актовий запис про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_6 . Значна кількість документів довоєнного часу втрачена у період тимчасової окупації Полтавщини у

1941-1943 роках.

53. Судом першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

54. Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він був сусідом ОСОБА_5 приблизно 54 роки. Позивача знає як племінника ОСОБА_5 , яка неодноразово говорила, що вона має хорошого племінника, який їй допомагає, і все її майно перейде до племінника. Згодом ОСОБА_5 познайомила його особисто з ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтримували родинні відносини, ОСОБА_1 часто приїздив до тітки, допомагав їй матеріально. Коли померла ОСОБА_5 , позивач з сусідами не могли до неї потрапити, викликали поліцію та з їх дозволу потрапили у житло. Коли проникли до квартири, ОСОБА_21 ще була жива, її доставили у лікарню, ОСОБА_1 від був біля неї у лікарні. Він займався похоронами.

55. Свідок ОСОБА_17 пояснила, що з ОСОБА_5 вони прожили по сусідству близько 35 років. ОСОБА_1 знає як племінника

ОСОБА_21 . Він є сином її двоюрідної сестри. Вказує, що ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_5 , передавав кошти, навіть через свідка.

ОСОБА_1 приїздив до ОСОБА_5 , всі свята вони проводили разом, підтримували родинні відносини. Стверджує, що ОСОБА_5 хотіла скласти заповіт на користь ОСОБА_1 , проте не встигла. Також їй відомо зі слів ОСОБА_5 , що у неї була сестра ОСОБА_22 .

56. Свідок ОСОБА_18 пояснила, що з ОСОБА_5 дружила близько 14 років до її смерті. Добре знає ОСОБА_1 ОСОБА_21 казала, що він її племінник, він часто приїздив, постійно передавав гроші особисто або через друзів. ОСОБА_21 розповідала, що коли ОСОБА_1 приїде до неї на 80-річчя, вони разом поїдуть до нотаріуса, щоб скласти на нього заповіт.

57. Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1

З ОСОБА_21 знайома з 1998 року, ще застала її матір ОСОБА_23 . Їй відомо, що в ОСОБА_24 була рідна сестра ОСОБА_22 (бабуся ОСОБА_1 ). Із ОСОБА_5 вона бачилася приблизно один раз на рік, по телефону спілкувалися часто. ОСОБА_21 та ОСОБА_1 опікувалися один одним підтримували родинні відносини.

58. ОСОБА_1 займався похованням ОСОБА_5 , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 12 жовтня 2016 року №0027279, свідоцтвом про поховання

від 14 жовтня 2016 року №3172.

59. 02 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.

60. 06 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.

61. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №113935813, сформованої 14 лютого 2018 року, вбачається, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 вчинена 24 січня 2018 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяком П. Т. на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року у справі №2-273/2008.

62. З рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня

2008 року, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , випливає, що вирішувався спір між ОСОБА_2 та

ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру.

63. З відповіді Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року за вих.01-47.2/30/2018 вбачається, що згідно з алфавітним покажчиком за 2008 рік справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на спірну квартиру в провадженні цього суду протягом 2008 року не було і рішення не ухвалювалося. Згідно з алфавітним покажчиком за 2008 рік під реєстраційним номером 2-273/2008 перебувала справа щодо спору між іншими особами.

64. Станом на 12 лютого 2018 року згідно з системою документообігу суду Д-3 цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру у провадженні Яворівського районного суду Львівської області не перебували.

65. Відділом поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0000235 від 13 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України.

66. В ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка суддю апеляційного суду Львівської області Гуцала І. П., який повідомив, що копію рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 січня 2008 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності на квартиру бачить вперше, відповідно воно ним не виносилося і згідно з алфавітним покажчиком цивільних справ за 2008 рік про визнання права власності на квартиру у провадженні Яворівського районного суду Львівської області не реєструвалося. Повідомив, що жодне рішення не могло ухвалюватися без реєстрації. Зазначив, що Яворівський районний суд Львівської області не міг приймати такого рішення, оскільки відповідач за таким рішенням на той час проживала у м. Львові, квартира також розташована у м. Львові, а тому згідно із законодавством, яке діяло на той час, такий спір підлягав розгляду за місцем знаходження відповідача чи нерухомого майна, як наслідок, свідок повідомив, що на його думку, якщо в дійсності існує оригінал такого рішення, то його можна вважати підробленим.

Позиція Верховного Суду

67. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

68. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

69. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

70. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

71. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

72. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

73. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

74. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

75. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі

№ 1340/4630/18.

76. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

77. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

78. Спірні правовідносини стосуються захисту прав позивача на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та було за відсутності правових підстав відчужене на користь інших осіб за договорами купівлі-продажу.

79. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

80. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

81. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

82. Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

83. Згідно з частинами другою, третьою статті 1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

84. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

85. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (частина перша статті 1265 ЦК України).

86. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

87. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

88. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

89. Аналіз положень глави 86 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18).

90. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

91. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

92. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

93. Встановивши, що позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавицею (те, що ОСОБА_1 є племінником

ОСОБА_5 ), надавши належну правову оцінку поданим позивачем доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення такого юридичного факту.

94. Доводи касаційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів для встановлення факту, що позивач є племінником ОСОБА_5 , є необґрунтованими. Судами попередніх інстанцій було надано обґрунтовану правову оцінку усім поданим позивачем доказам факту наявності родинних відносин з ОСОБА_5 з дотриманням наведених вище положень цивільного процесуального законодавства щодо оцінки доказів.

95. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

96. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

97. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

98. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

99. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

100. Статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

101. Судами попередніх інстанцій встановлено, що до складу спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 увійшла земельна ділянка, площею 0,040 га, розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області (цільове призначення - для садівництва), а також квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано 24 січня 2018 року за ОСОБА_2 на підставі неіснуючого рішення Яворівського районного суду від 23 січня 2008 року у справі № 2-273/2008 та яка згодом відчужена за договорами купівлі-продажу на користь ОСОБА_25 та ОСОБА_4 .

102. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

103. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

104. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

105. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

106. Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

107. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, яка зазначена заявником як підстава для касаційного оскарження.

108. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який підтримав Верховний Суд, зокрема у постановах: від 13 вересня 2023 року у справі № 359/3912/15-ц,

від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

109. У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

110. Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, на яку також містяться посилання у касаційній скарзі.

111. Така судова практика є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи.

112. Тобто за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.

113. Встановивши на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, що спірна квартира була незаконно відчужена після смерті ОСОБА_5 на користь інших осіб, з урахуванням того, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 та у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для її витребування на користь позивача від кінцевого набувача.

114. Визнання усього ланцюгу договорів відчуження квартири недійсними та визнання права власності на спадкове майно, яке неправомірно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, не є необхідним та не є ефективним способом захисту прав.

115. Суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про необхідність визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири та визнання права власності на неї за позивачем для відновлення порушених прав ОСОБА_1 .

116. У частині захисту права позивача на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка зареєстрована за померлою ОСОБА_5 , судові рішення фактично не оскаржуються, не впливають на обсяг прав особи, яка подала касаційну скаргу, у зв`язку із чим рішення судів в цій частині не переглядаються судом касаційної інстанції.

117. Посилання заявника на порушення його прав, як добросовісного набувача, були належним чином оцінені судами попередніх інстанцій. Так, судами правильно враховано обставини відчуження спірної квартири, а саме: вибуття квартири з володіння на підставі неіснуючого судового рішення, занижена ціна продажу, укладення двох договорів купівлі-продажу квартири протягом 4 днів, зміна трьох реєстраційних власників майна протягом 13 днів, відсутність огляду квартири кінцевим набувачем, відсутність відомостей про фактичне проживання у квартирі.

118. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 викладено висновок, що добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно. Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця.

119. З урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги те, що ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру на підставі оплатного цивільно-правового договору, витребування зазначеної квартири на користь позивача, як спадкоємця ОСОБА_5 за законом, сприятиме забезпеченню «справедливого балансу» між інтересами сторін спору та не свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Відповідач, натомість, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до особи, у якої він придбав це майно за 50 000 грн, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

120. Верховний Суд вважає, що за обставин цієї справи витребування спірної квартири у відповідача не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами визнається законним заходом, який ставить за мету як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження в країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб права власності на майно, і є пропорційним передбачуваним таким втручанням цілям.

121. Посилання касаційної скарги на наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі положень пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, є помилковими. Судами попередніх інстанцій надано оцінку заявлених позовних вимог та підстав позову у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справі № 466/9920/17 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_4 до

ОСОБА_1 , третіособи: територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, та правильно зазначено про їх відмінність. Згідно з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі № 466/9920/17 підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стало незаявлення ним вимоги про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_5 , що виключило задоволення його вимог про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_21 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

122. Правильними колегія суддів також вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

123. Судами загалом правильно враховано, що ОСОБА_1 з 27 жовтня 2016 року вживав заходи, спрямовані на захист його прав, подав позов 13 грудня 2017 року у справі № 466/9920/17, а після ухвалення 25 січня 2021 року остаточного рішення у справі № 466/9920/17 звернувся до суду 16 березня 2021 року з позовом у справі, що переглядається в касаційному порядку, отже відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

124. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 410 ЦПК України).

125. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

126. Враховуючи наведене, а також доводи касаційної скарги оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири та визнання за ним права власності на неї, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог. В іншій частині оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Перунов Віктор Володимирович, задовольнити частково.

2. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року скасувати у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири: укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 06 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 61, і укладеногоміж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В., реєстраційний номер 58.

3. Ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

4. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова

від 06 липня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович