Провадження №2/760/1058/24
Справа №760/8519/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

06.04.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 02.04.2021, в якій позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14.06.2019 невстановленою особою викрадено її паспорт та з його допомогою отримано кредити у декількох банківських установах. З цього приводу вона звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, 10.07.2019 відкрито кримінальне провадження за № 0005790.

Відповідно до інформації з Українського бюро кредитних історій від 31.03.2021, одним з таких договорів є договір позики від 24.06.2019 № 905613 із ТОВ «Веллфін» на суму позики 1500 грн.

Стверджує, що не отримувала свій примірник договору від відповідача, кредитний договір вона не підписувала ані фізично, ані за допомогою електронного цифрового підпису.

У зв`язку з зазначеним просить визнати недійсним кредитний договір, укладений з позивачем.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Усатову І.А..

Ухвалою Солом`янського районного суду від 12.04.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Повідомленням суду учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 12.04.2021 та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частини перша і третя ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті п`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації, розміщеної ТОВ «Українське бюро кредитних історій» станом на 31.03.2021 щодо позивача ОСОБА_1 у розділі 5. Інформація за договором (905613) вказано тип кредиту - договір позики, дата видачі кредиту - 24.06.2019; сума кредиту - 1500,00; поточна заборгованість - 37644,50; поточна прострочена заборгованість - 37644,50; валюта кредиту - UAH; термін кредиту до - 09.07.2021; дата оновлення - 30.03.2021; донор інформації - Веллфін

Обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що про існування оскаржуваного правочину вона не знала, останній не підписувала та наміру його укладати з відповідачем не мала, оскільки невстановленою особою 14.06.2019 викрадено її паспорт, за допомогою якого було укладено оспорюваний правочин.

Разом з тим, такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги, оскільки оспорюваний договір позики № 9056123 був укладений між нею та відповідачем 24.06.2019, тоді як з приводу втрати паспорту громадянина України на своє ім`я звернулась до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві 09.07.2019, тобто через три дні після дати укладання оспорюваного договору позики.

При цьому, поважності причин та доказів на їх підтвердження щодо не звернення до правоохоронних органів з дати викрадення паспорта 14.06.2019 позивачем не зазначено та суду не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за заявою позивача ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 0005790 від 10.07.2019 за ч. 3 ст. 357 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого коротко викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 09.07.2019 року до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з письмовою заявою звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена досудовим слідством особа викрала її паспорт громадянина України та в подальшому використала його для оформлення кредитних договорів .

Разом з тим, у суду відсутні відомості на час розгляду справи щодо руху здійснення вказаного кримінального провадження.

Крім того, станом на час розгляду зазначеної справи доказів ухвалення вироку за вчинений злочин, передбачений ст. 357 КК України, та встановлення кола винних осіб, суду не надано.

Таким чином, твердження позивача, що оспорюваний правочин суперечить ст. 203 ЦК України судом не приймаються як безпідставні, оскільки ці доводи базуються на власному припущенні. Іншого судом не встановлено.

При цьому, суд звертає увагу, що оскільки в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що вона дійсно не укладала оспорюваний договір позики з відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними та такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 526, 598, 626-628,1046 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова