КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7663/2024
справа №755/8699/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Белінського Віктора Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Борейко Максим Валерійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У проваженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Борейко Максим Валерійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. 01 червня 2021 року за реєстровим № 77960 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» заборгованості за Кредитним договором № 200330971 від 10 травня 2016 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» як банком та ОСОБА_1 як позичальником у сумі 6 948, 45 грн., таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року визнано дії позивача ОСОБА_1 щодо подання заяви про ухвалення додаткового рішення - зловживанням процесуальними правами. Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М.; Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Борейко М.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Белінським В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не визначено форми зловживання позивачем процесуальними правами при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки позивачем не вчинено жодних із наведених у частині 2 статті 44 ЦПК України дій, на підставі яких суд першої інстанції зробив висновки про зловживання процесуальними правами.

Вказує, що Шевченківським районним судом міста Києва лише формально констатовано наявність двох заяв про ухвалення у справі додаткового рішення. При цьому, суд не здійснив правового аналізу, в чому заключається зловживання процесуальними правами сторони позивача.

Зазначає, що подання повторно й окремо від заяви про поновлення строку клопотання про ухвалення додаткового рішення жодним чином не зумовлено наміром порушити права іншої сторони у справі, а лише зумовлено необхідністю підтвердити документально у підсистемі "Електронний суд" підписання цієї заяви стороною позивача.

Вказує, що 19 січня 2024 року у підсистемі "Електронний суд" отримав рішення Шевченківського районного суду міста Києва. Відсутність будь-якої інформації щодо розгляду справи та відкриття у справі спрощеного позовного провадження без виклику сторін обумовлюють поважність причин неподання у справі доказів понесення судових витрат та заяви про ухвалення додаткового рішення у встановленому законом порядку. Просить поновити строк для подачі доказів понесених судових витрат.

Вказує, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року задоволено позов, відтак понесені судові витрати слід стягнути з відповідача.

До апеляційної скарги додано попередній розрахунок суми судових витрат та заяву про розподіл витрат, у якій скарєжник просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 гривень та витрати на доставку кореспонденції у сумі 500,00 гривень.

Згідно даних попереднього розрахунку суми судових витрат розмір судових витрат, які скаржник очікує понести у суді апеляційної інстанції становить 12 500,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення від 20 січня 2024 року та стягнути з ТОВ "АВАНСАР" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 гривень та витрати пов`язані з доставкою поштової кореспонденції у сумі 136,60 гривень.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні адвокат Белінський В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника - адвоката Белінського В.А., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи установлено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВАНСАР», треті особи: Приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Борейко М.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. 01 червня 2021 року за реєстровим № 77960 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВАНСАР» заборгованості за Кредитним договором № 200330971 від 10 травня 2016 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» як банком та ОСОБА_1 як позичальником у сумі 6 948, 45 грн., таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн (а.с.59-63).

20 січня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява адвоката Белінського В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення. У поданій заяві просить суд поновити позивачу строк для подання клопотання про долучення доказів судових витрат та подання заяви про ухвалення додаткового рішення. До заяви додано ордер від 25 серпня 2023 року; заяву про надання інформації від 07 січня 2024 року; картку руху документу від 19 січня 2024 року; клопотання про приєднання доказів з додатками від 19 січня 2024 року; заяву про ухвалення додаткового рішення від 19 січня 2024 року; опис ПНКМНО ОСОБА_2 від 19 січня 2024 року; квитанцію про надсилання стороні ТОВ "АВАНСАР"; квитанцію про надсилання стороні ОСОБА_3 (а.с.69-74).

У заяві про ухвалення додаткового рішення, що додана до вищевказаної заяви, позивач просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ "АВАНСАР" на користь ОСОБА_1 12 500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції та 136,60 гривень витрат, пов`язаних із доставкою поштової кореспонденції (а.с.79-83).

20 січня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява адвоката Белінського В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про приєднання доказів до матеріалів справи, у якій просить суд приєднати докази судових витрат понесених позивачем, та стягнути з ТОВ "АВАНСАР" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 500,00 гривень та витрати пов`язані з доставкою кореспонденції 136,60 гривень (а.с.89-94).

20 січня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява адвоката Белінського В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, у якій просить суд ухвалити до даткове рішення, яким стягнути з ТОВ "АВАНСАР" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 500,00 гривень та витрати пов`язані з доставкою кореспонденції 136,60 гривень (а.с.112-116)

До вищевказаної заяви додано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, у якому просить суд приєднати докази судових витрат понесених позивачем, та стягнути з ТОВ "АВАНСАР" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 500,00 гривень та витрати пов`язані з доставкою кореспонденції 136,60 гривень (а.с.117-121).

Залишивши без розгляду заяву адвоката Белінського В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції визнав дії позивача ОСОБА_1 щодо подання заяви про ухвалення додаткового рішення зловживанням процесуальними правами та, застосувавши пункт 1 частини 2 статті 44 ЦПК України, залишив подану заяву без розгляду.

Згідно положень частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальнимиправами не допускається.

За частиною 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У Постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №761/27076/19 (провадження №61-14448св20) зазначено, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Аналіз частини 2 статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін "зловживання правом" свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №311/2121/19 (провадження №61-11958св20)).

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №345/2935/21 (провадження №61-2472св22).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Наведений у частині 2 статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина 3 статті 44 ЦПК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №757/61850/18-ц (провадження №61-22707св19) та від 15 липня 2021 року у справі №420/698/21 (провадження №К/9901/18953/21).

З матеріалів справи установлено, що 20 січня 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва адвокатом Белінським В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано ряд заяв та клопотань, зокрема: заяву про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с. 70-74); заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 79-83); клопотання про приєднання доказів до матеріалв справи (а.с. 89-94); заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 113-116); клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 117-121).

При постановленні ухвали, що переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції, перерахувавши подані 20 січня 2024 року позивачем заяви та клопотання, не вказав, які саме дії позивача визнаються судом зловживанням процесуальними правами, в чому полягає протиправне, недобросовісне та неналежне використання позивачем учасником належних йому процесуальних прав, натомість звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи і стягненням судових витрат, самі по собі не можуть уважатися зловживанням процесуальними правами.

Окрім того, в даному випадку дублювання заяви про ухвалення додаткового рішення не може уважатися діями, направленими, направленими на маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями, оскільки згідно статті 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалює суд, що ухвалив судове рішення.

З урахуванням наведених норм процесуального права, а також правових висновків Верховоного Суду, колегія суддів уважає, що висновки суду першої інстанції в частині зловживання позивачем процесуальними правами є помилковими, відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 379 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Белінського Віктора Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова