ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1176/19 Номер провадження 22-ц/814/1573/24Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Шох К.А., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 72 797 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, спричиненої залиття квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, разом з чоловіком та сином є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 19 червня 2018 року відбулося затоплення квартири, про що було складено акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 20.06.2018 КП «Жилкомсервіс». За результатами обстеження комісія зробила висновок, що залиття її квартири відбулося з квартири поверхом вище, власником якої є відповідач, через необережне користування сантехнікою. Згідно із проведено оцінку вартість спричиненого затопленням матеріального збитку станом на дату оцінки складає 72 797,00 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача було завдано моральної шкоди, що виявилася у сильних душевних стражданнях позивача та її родини, оскільки у 2017 році вони здійснили ремонт, про який її сім`я мріяла та збирала кошти тяжкою працею багато років. При здійсненні ремонту було витрачено безліч часу позивача та її родини, але відповідач, своїми неправомірними діями, позбавив родину можливості насолоджуватися результатами їх праці, звівши нанівець усі їх зусилля. Розуміння, що всі зусилля, що вони доклали були марними призвело до погіршення душевного стану усієї родини та депресивного стану. У результаті затоплення електропроводка в усій квартирі була виведена з ладу, для її відновлення знадобилося близько місяця і увесь цей час родина позивача змушена була пристосовуватися до нових умов життя, у повній темряві, без можливості вести нормальне, сучасне життя, використовувати електроприлади. Продукти харчування, що знаходились в холодильнику зіпсувались, в зв`язку з чим холодильник не підлягає подальшій експлуатації. Також значно погіршилися відносини позивача з колегами та керівництвом на роботі, більшу частину дня її телефон був розряджений і колеги не могли їй подзвонити щодо робочих питань, вона втратила довіру та репутацію на робочому місці, які здобувалися багато років. Просила у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути із відповідача 72 797,00 грн, тобто в тому ж розмірі, що і встановлена матеріальна шкода, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.12.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 72 797 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 777,97 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Шох К.А., прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказували на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповноту та неправильність встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що звіт про оцінку не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і є недопустимим доказом. Він суперечить акту обстеження, зокрема, в акті зазначено лише на пошкодження стелі у ванній кімнаті (мокрі сліди площею 5,1 кв.м), а у звіті визначено ряд будівельних матеріалів, які не відносяться до ванної кімнати, та квадратура, визначена для відновлення є значно більшою (160 кв.м.), тоді як площа квартири становить 51 кв.м. Доказів фото/відео фіксації до Звіту не долучено. Оцінювач не мав ліцензії для здійснення оцінки за спеціалізацією 1.7 (щодо оцінки рухомих речей, обладнання).

Вважає, що місцевий суд безпідставно не прийняв до уваги рецензію оцінювача ОСОБА_3 на звіт про оцінку та те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» допускається рецензування звіту про оцінку майна і рецензування звіту є професійною діяльністю оцінювача-рецензента. Висновок рецензента, наданий оцінювачем ОСОБА_3 , є офіційним документом, який визначає чи може використовуватися звіт про оцінку з відповідною метою чи ні, що підтверджується відповіддю Фонду державного майна України (копія додається до апеляційної скарги), і мав бути прийнятий судом до уваги, як доказ.

Сам Акт про обстеження квартири повивача вважає таким, що не відповідає формі, встановленій законодавством, а тому не є належним і допустимим доказом. Він не містить відомостей щодо характеру залиття, не зазначено осіб, які допустили таке залиття (власника квартири, з вини якого сталося залиття), що є, на думку, скаржника, грубим порушення щодо форми акту. Фото/відео фіксація пошкоджень ванної кімнати не здійснена. Обстеження квартири відповідача не здійснювалось, однак комісією зроблено висновок, що залиття відбулося внаслідок «течі сифону под умивальником»; не було присутності представників від винної та потерпілої сторін, а також їх підписів. Оригінал акту обстеження від 20.06.2018 не зберігся в КП «Жилкомсервіс», хоча повинен був зберігатися протягом п`яти років (до 20.06.2023. Інших доказів на підтвердження факту залиття квартири позивача не надано позивачем. Також, вважає, що на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачем не було надано жодних належних доказів, тому вважає, що суд безпідставно стягнув в рахунок її відшкодування 5 000 грн.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Гудзь Л.Г., прохала рішення місцевого суду залишити без змін. Вказували, що місцевий суд надав вірну оцінку рецензії, яка не є по своїй суті ані повторною, ані додатковою експертизою; ч. 2 ст. 76 ЦПК України не передбачає такого джерела доказування, як рецензія. Рецензія є суб`єктивною думкою, міркуванням рецензента, що базуються на певних об`єктивних даних, викладених у висновку; рецензування - дія не процесуальна і не врегульована ЦПК України; рецензія не віднесена до письмових доказів, висновків спеціаліст; рецензент не є учасником процесу, не є спеціалістом у розумінні ст. 74 ЦПК України, а за складення рецензії рецензент не несе відповідальності. Вважають безпідставними і твердження скаржника щодо неналежності Акту про залиття, як доказу, якому суд першої інстанції надав належну оцінку.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є співвласником квартири, разом з чоловіком ОСОБА_4 , та сином ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири поверхом вище, за адресою: АДРЕСА_2 .

19 червня 2018 року відбулося затоплення квартири позивача, про що було складено акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 20.06.2018 Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Відповідно до Акту обстеження від 20.06.2018, складеного комісією у складі: начальника дільниці № 36 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_6 , інженера дільниці №36 Свечникова Р.М., майстра дільниці №36 ОСОБА_7 , комісія провела обстеження квартири АДРЕСА_3 , та встановила наступне: житловий будинок АДРЕСА_4 , 10-ти поверховий, кирпичний, 7 під`їзний, 1998 року побудови. Квартира АДРЕСА_5 . На момент обстеження квартири АДРЕСА_6 , у кімнатах, кухні, коридорі, ванній та туалеті відсутнє електроосвітлення, мають місце мокрі стелі у ванній загальною площею 5,1 кв.м. Залиття квартири АДРЕСА_6 відбулось в результаті необережного користування сантехприборами у вищерозташованій кв. 221.

21.06.2018 суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_8 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 280/16 від 11.04.2016, виданий Фондом державного майна України) було проведено оцінку, а 11.12.2018 складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку при затопленні вказаної квартири, яким встановлено, що ринкова вартість матеріального збитку від залиття квартири станом на дату оцінки складає 72 797,00 грн.

Місцевий суд зазначив, що відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акту. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

Якщо власник житла, який спричинив залиття, відмовляється від підписання акту, це не може вплинути на його правильність та юридичну значимість (постанова Верховного Суду у справі № 753/20314/15-ц від 12.11.2018).

Надаючи оцінку доказам у справі, місцевий суд зазначив, що Акт обстеження від 20.06.2018 містить дату складання, прізвища, ініціали та займані посади членів комісії, характер залиття та його причини, завдану матеріальну шкоду, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відсутність власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття, в акті пояснено тим, що, зі слів мешканців, у кв. АДРЕСА_7 постійно проживають квартиранти. Таким чином, суд дійшов висновку, що Акт містить деякі невідповідності вимогам щодо його складення, проте він містить всю необхідну інформацію для встановлення факту залиття та спричинення шкоди, тому допущення незначних порушень при його складанні працівниками КП «Жилкомсервіс», а також порушення правил зберігання другого примірника акту, не може впливати на визнання всього акту неналежним доказом, оскільки вказане значною мірою вплине на права потерпілої сторони. Відповідальність за правильність складання актів та достовірність встановлених і зафіксованих цими актами обставин покладається на КП «Жилкомсервіс». Доводи про те, що відповідач не був присутній та не підписував акт не впливає на його правильність, оскільки зворотного відповідач не довів. Про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про факт затоплення також підтверджено і поясненнями свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15, у якій зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 280/16 від 11.04.2016, виданий Фондом державного майна України) визначено вартість матеріального збитку при затопленні вказаної квартири, яким встановлено, що ринкова вартість матеріального збитку від залиття квартири станом на дату оцінки складає 72 797,00 грн.

Надаючи оцінку аргументам відповідача стосовно необґрунтованості вказаного звіту про оцінку у співставленні з наданою на його замовлення рецензією на звіт, місцевий суд зазначив, що надана відповідачем в якості доказу рецензія не може бути віднесена до письмових доказів, висновків спеціалістів тощо, оскільки: не містить даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а містить суб`єктивну думку особи щодо оцінки доказу; рецензент не має у своєму розпорядженні матеріали справи, не досліджує їх, не попереджається судом про будь-яку відповідальність за надання неправдивих рецензій; відсутні гарантії незалежності рецензента, його незаінтересованості та неупередженості, оскільки рецензії надаються на замовлення сторони; відсутні гарантії надання об`єктивної оцінки висновку сторонньою особою, яка не несе будь-якої відповідальності за свою рецензію; рецензія не належить до процесуальних документів, передбачених законом; рецензент не є процесуальною особою, що може впливати на формування доказової бази; рецензія, що надається стороною до суду, має замовний характер, тобто, виникає в результаті домовленості представників сторони та рецензента про забезпечення певного результату дослідження. За своєю правовою природою складена рецензія не є письмовим доказом, а ч. 2 ст. 76 ЦПК України не передбачає такого джерела доказування, як рецензія. Ці обставини свідчать про те, що рецензія не є допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України.

Місцевим судом також установлено, що на час виконання Звіту про визначення вартості ремонтно-будівельних робіт по відновленню оздоблення житлової квартири АДРЕСА_3 , ФОП ОСОБА_10 надано як додаток до звіту Сертифікат Фонду Державного Майна України № 280/16 від 11.04.2016 суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_10 , напрями оцінки майна, щодо якого дозволена практична оціночна діяльність: 1.Оцінка об`єктів у матеріальній формі; спеціалізація в межах: 1.1.Оцінка нерухомих речей. Представник відповідача, заперечуючи проти визнання даного доказу належним, в свою чергу, не надала суду інший звіт суб`єкта оціночної діяльності чи висновок експерта, який спростував би дані, викладені у звіті, наданому позивачем. Суд же позбавлений можливості самостійно збирати докази як на підтвердження позиції сторін, так і на її спростування.

Рецензію на звіт про оцінку про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт із відновлення оздоблення житлової квартири АДРЕСА_3 , місцевий суд до уваги як доказ не взяв, з підстав наведених вище.

Місцевим судом було оглянуто наданий відповідачем в якості доказу відеозапис, на якому зафіксовано стан ванної кімнати квартири відповідача. На ньому явних ознак, які б свідчили про залиття квартири поверхом нижче не зафіксовано. Проте, із вказаного відеозапису не можливо встановити ким, коли та у приміщенні якої квартири було здійснено відеофіксацію. Тому вказаний відеозапис не прийнято місцевим судом як належний та допустимий доказ у справі. Вказане не змінює і наявність скриншота про направлення відеозапису власнику квартири, оскільки з нього не можливо ідентифікувати належність номерів телефонів конкретним особам та неможливо встановити зміст направленого відеофайлу.

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, місцевим судом установлено, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, що виявилася у сильних душевних стражданнях позивача та її родини, у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичний спосіб життя позивача та членів його родини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд дійшов висновку, що стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 72 797,00 грн є занадто завищеною компенсацією, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Позивач у справі повинен довести розмір заподіяної йому матеріальної шкоди.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Щодо доведеності факту залиття квартири

Як встановлено місцевим судом, 19 червня 2018 року відбулося затоплення квартири позивача, про що було складено акт обстеження санітарно-технічного стану квартири від 20.06.2018 Комунальним підприємством «Жилкомсервіс».

У відповідності з даним актом було зафіксовано мокрі сліди залиття стелі у ванній кімнаті площею 5,1 кв.м. та відсутність у квартирі (в кімнатах, на кухні, коридорі, ванній кімнаті та туалеті) електроосвітлення.

Місцевий суд визнав даний акт належним доказом, оскільки в ньому чітко зафіксовано наявність ушкоджень, їх розмір та зроблений висновок щодо причин залиття.

У відповідності з вимогами ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч. ч. 4, 5 вказаної статті копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В матеріалах справи наявна лише світлокопія даного акту, яка належним чином не завірена позивачем. (а.с. 12, 39 т. 1)

У відповідності з відповіддю Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 14.12.2021 за № 2/649/ 2/07/5, наданою на адвокатський запит адвоката адвокатського бюро «Шох і партнери» Шох К.А., Акт обстеження від 20.06.2018 за фактом залиття квартири АДРЕСА_3 , на дільниці № 36 підприємства не зберігся. Через відсутність акту надати більш детальну інформацію підприємство не має можливості.

Матеріали справи не містять даних, що зазначений вище акт складався в декількох примірниках. (а.с. 167 т. 1)

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17 зроблені висновки про те, що незасвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі.

На зазначену обставину місцевий суд уваги не звернув, та оцінки факту не засвідчення позивачем наданого ним в копії письмового доказу в судовому рішенні не надав.

В ході судового розгляду справи сторони не заявляли клопотань про допит в якості свідків осіб, які підписали складений Акт обстеження від 20.06.2018, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 .

Звіт про оцінку від 21.06.2018, складений суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_8 про визначення розмірів заподіяної шкоди містить посилання лише на зазначений вище Акт, тому також не може бути достатнім доказом для підтвердження факту залиття квартири відповідачем.

Крім зазначених доказів в матеріалах справи відсутні будь які інші докази на підтвердження факту залиття квартири відповідачем.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо розміру шкоди

Визначаючи розмір заподіяних позивачу збитків, місцевий суд за основу взяв Звіт від 21.06.2018, складений суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_8 .

Як в ході розгляду справи у місцевому суді, так і в ході апеляційного перегляду відповідач заперечував визначений даним звітом розмір матеріальної шкоди.

Як вбачається з даного звіту розмір заподіяних матеріальних збитків становить 72 797,00 грн.

З даного звіту вбачається, що при визначенні розміру заподіяної матеріальної шкоди за основу взято необхідність заміни електропроводки у всій квартирі загальною площею 51 кв.м: демонтаж та підключення 42 розеток та виключателів, демонтаж штукатурки на площі 160 кв.м, демонтаж та монтаж плинтусів на площі 48 погонних метри, ґрунтовка стін 160 кв.м та стелі на площі 48 кв.м, поклейка шпалерів на стіну 114 кв.м та поклейка шпалерів на стелю 47 кв.м та вартість холодильника «SAMSUNG» - 6 166,33 грн. (а.с. 15-38 т. 1)

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили причинний зв`язок між залиттям ванної кімнати площею 5,1 кв.м та необхідністю проведення заміни електропроводкиу всій квартирі, а також проведення вищезазначених у звіті робіт та відшкодування вартості холодильника.

В ході судового розгляду справи сторони у справі, диспозитивно розпорядившись своїми правами, не заявляли клопотань щодо призначення у справі судової експертизи для визначення вартості заподіяних матеріальних збитків внаслідок затоплення квартири.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та розміром заподіяної шкоди, апеляційний суд вважає висновки місцевого про наявність підстав для відшкодування шкоди у розмірі 72 797,00 грн помилковими.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині є обґрунтованими.

Звіт від 21.06.2018, складений суб`єктом оціночної діяльності - ОСОБА_8 , не є належним та достатнім доказом для висновку щодо визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди внаслідок затоплення квартири.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги також знайшли своє підтвердження.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди позивачка зазначила, що внаслідок затоплення квартири вона перенесла сильні душевні страждання, що у 2017 році здійснила ремонт квартири, внаслідок затоплення вся електропроводка була виведена з ладу та для її відновлення знадобилося близько одного місяця, в холодильнику зіпсувалися продукти харчування, погіршилися відносини з колегами на роботі та керівництвом.

Разом з тим на підтвердження зазначених фактів позивачка не надала жодних доказів.

Відсутні докази про проведення позивачкою ремонту в 2017 році. Позивачка зазначила, що електропроводка була відновлена, однак жодних доказів на проведення відновлення електропостачання не надала (в тому числі і вартості цього відновлення); відсутні докази на підтвердження втрати продуктів харчування, які знаходилися в холодильнику та докази щодо погіршення відносин з колегами по роботі.

Таким чином позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди затопленням квартири.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги також є обґрунтованими.

Решта доводів апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовує.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Враховуючи вищевикладені апеляційним судом висновки, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 282 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення в постанові апеляційного суду, зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; також апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для відшкодування витрат, понесених позивачем, відшкодуванню не підлягають.

За апеляційне оскарження судового рішення відповідачем сплачено судовий збір в сумі

2 183,91 грн (а.с. 18, 54 т. 3), який підлягає стягненню з позивача у справі.

За подачу до суду першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення відповідачем було сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн (а.с. 129 т. 1); ухвалою місцевого суду вказану заяву було задоволено, заочне рішення у справі скасоване; судовий збір у сумі 454,00 грн також підлягає стягненню з позивача у справі.

Інтереси відповідача у справі у суді першої інстанції представляла адвокат адвокатського бюро «ШОХ І ПАРТНЕРИ» Шох К.А. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 45/21 від 29.11.2021; ордера № 1080676 від 15.12.2021 на представництво інтересів ОСОБА_1 у Московському районному суді м. Харкова та ордера № 1121179 від 08.03.2023 на представництво інтересів в Октябрському районному суді м. Полтави (а.с. 130-134, 225 т. 1)

У заяві відповідача про перегляд заочного рішення (а.с. 127-199 т. 1) зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із поданням заяви, а саме 31 987 грн, з якої: судовий збір у сумі 454,00 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн (рахунок на оплату № 145 від 21.12.2021 на суму 15 000 грн (а.с. 199 т. 1); отримання витягу з реєстру речових прав 33,00 грн (квитанція а.с. 198 т. 1); витрати на проведення рецензування звіту у розмірі 6 000,00 грн (копія квитанції № 1-1884K від 07.12.2021 (а.с. 197 т. 1) та копія акту виконаних робіт з рецензування звіту від 09.12.2021); витрати поштові у розмірі 500,00 грн.

У відзиві на позов (а.с. 33-46 т. 2) відповідачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого, окрім зазначеного вище, збільшено суму витрат відповідача на правничу допомогу на 15 000 грн.

З договору про надання правової (правничої) допомоги № 45/21 від 29.11.2021 вбачається, що він діє до 31.12.2021 або до його припинення у встановленому цим договором або законом порядку.

Згідно з умовами вказаного Договору № 45/21 від 29.11.2021 (п. 4.2, 4.4 розділу 4) сторони домовились, що оплата за договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з моменту отримання клієнтом рахунку/рахунків від адвокатського бюро. За результатом надання правової допомоги складається акт прийому-передачі, що підписується кожною із сторін. В акті зазначається короткий зміст наданої допомоги, дата її надання, тривалість у хвилинах, ставка та її загальна вартість.

В матеріалах справи наявний лише рахунок на оплату № 145 від 21.12.2021 на суму 15 000 грн, виписаний керуючим АБ «ШОХ І ПАРТНЕРИ» Шох К.А., відповідно до якого визначено оплату гонорару за надання правничої допомоги за договором № 45/21 від 29.11.2021, а саме представництво та захист інтересів ОСОБА_1 у Московському районному суді м. Харкова по справі № 643/1176/19, у сумі 15 000 грн, однак акт прийому-передачі наданих послуг, передбачений умовами договору, а також доказ оплати вказаного рахунку на суму 15 000 грн матеріали справи не містять; стороною відповідача такі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції не були подані до місцевого суду у передбачений законом порядок та строк.

Також, не надано доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 15 000 грн, а саме: акт прийому-передачі наданих послуг, а рахунок № 017 від 31.05.2023 у сумі 15 000 грн, на який містилось посилання у відзиві на позов, відсутній в матеріалах справи.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Таким чином, оскільки відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними і достатніми доказами витрати на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції, такі витрати відшкодуванню не підлягають.

В апеляційній скарзі у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України скаржником зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Вартість витрат на правничу допомогу визначено у сумі 20 000 грн. (а.с. 15 т. 3)

Щодо інших витрат відповідача.

Окрім витрат на правничу допомогу, відповідач вказував, що поніс у суді першої інстанції витрати на: отримання витягу з реєстру речових прав 33,00 грн (квитанція а.с. 198 т. 1); витрати на проведення рецензування звіту у розмірі 6 000,00 грн (копія квитанції № 1-1884K від 07.12.2021 (а.с. 197 т. 1) та копія акту виконаних робіт з рецензування звіту від 09.12.2021); поштові витрати у розмірі 500,00 грн.

Такі витрати відшкодуванню не підлягають з огляду на наступне.

Оплата відповідачем послуг з отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме мано, а саме інформаційної довідки № 290234848 від 14.12.2021 (а.с. 163 т. 1) не є витратами, пов`язаними із витребуванням доказів чи забезпеченням доказів у справі. Даний витяг, як доказ, не був необхідним для розгляду справи і не мав жодного юридичного значення для правильного вирішення справи.

Оплата відповідачем послуг рецензіата не відноситься до витрат, пов`язаних із залученням експерта/спеціаліста чи проведенням експертизи, а надану рецензію на звіт про оцінку не було покладено в основу доказування у справі.

Поштові витрати у сумі 500,00 грн не обґрунтовані з огляду на їх належність до справи, необхідність та реальність.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Шох К.А., - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційне оскарження судового рішення в сумі 2 637,91 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська