Справа № 936/528/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року у складі судді Софілканич О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної злочином,-

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Позов мотивовано тим, що 05.09.2011 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинили хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_4 , спричинивши йому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.11.2021 у справі №306/2856/13-к ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальну справу щодо них закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому, цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. Позивач стверджує, що злочинними діями відповідачів йому спричинена матеріальна шкода в сумі 13547, 92 гривень, яка складається з витрат на лікування та транспортні послуги, та моральна шкода в розмірі 600000,00 гривень, яку обгрунтовує душевними стражданнями та переживаннями внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення. На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь матеріальну шкоду та моральну шкоду завдану злочинами, з урахуванням ступеня вини відповідачів, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 250 000 гривень, з ОСОБА_5 - 100 000 гривень. Крім цього, просить стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. та судовий збір.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року заявлений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 7919 (сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 80 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 361 (триста шістдесят одну) гривню 28 копійок матеріальної шкоди, завданої злочином (пошкодження автомобіля). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 176 000 (сто сімдесят шість) тисяч гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позову - відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 7919,80 грн. та моральної шкоди, завданої злочином у розмірі 176 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, суд не врахував, що ним добровільно було сплачено потерпілому 24 000 грн. в якості відшкодування шкоди, а також при визначенні розміру відшкодування суд не врахував вимоги розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог стосовно відповідача ОСОБА_2 скасувати та закрити провадження, посилаючись на його незаконність, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги заводяться до того, що його не було повідомлено про розгляд справи, чим позбавлено можливості брати участь у розгляді справи; судом не враховано, що в ході досудового розслідування та розгляду кримінальної справи не доведено факту нанесення відповідачем ОСОБА_2 будь яких тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_4 .

В іншій частині рішення суду від 31 січня 2023 року не оскаржено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Волошин В.В. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник апелянта ОСОБА_2 , - адвокат Понзель В.Й. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Павліченко Т.С. просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення вищевказаних представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і підстави апеляційних скарг, вважає, що такі не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (ч.2 п.8, п. 9 ст.16 ЦК України

Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи встановлено, що згідно постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.11.2021 у справі №306/2856/13-к, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальну справу щодо них закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З вказаної постанови вбачається, що згідно обвинувального висновку 05.09.2011 біля 02-15 години ночі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на автобусній зупинці с.Буковець Воловецького району Закарпатської області, діючи навмисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, що виявилося у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , а саме: обвинувачений ОСОБА_5 наніс удар кулаком по обличчю потерпілому, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Обвинувачений ОСОБА_2 наніс не менше шести ударів дерев`яним бруском по голові, обвинувачений ОСОБА_1 завдав не менше чотирьох ударів, збивши ОСОБА_4 з ніг. Після чого, не припиняючи своїх дій обвинувачений ОСОБА_2 та ОСОБА_1 умисно завдали лежачому на землі потерпілому декілька ударів по голові, в грудну клітку та по верхнім кінцівкам. Внаслідок завданих ударів обвинуваченими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_2 пошкодив автомобіль потерпілого ОСОБА_4 , спустивши праві переднє та задні колеса та дерев`яним бруском розбив лобове скло і скло передньої правої дверки, створивши вм`ятину розміром 10х10 см на кузові задньої правої дверки, тим самим спричинивши ОСОБА_4 шкоду в сумі 361, 28 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 під час розгляду кримінальної справи залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи, зокрема, висновку експерта № 98/17 (за матеріалами кримінальної справи), медичних карт ОСОБА_4 , вбачається, що у ОСОБА_4 внаслідок його побиття встановлено: поєднана травма, відкрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, множинні переломи черепа: втиснутий імпресійний в правій лобній ділянці з переходом на орбіту та багато уламковий втиснутий депресійний в правій тім`яній ділянці, забійні рани з ушкодженням апоневрозу в цих областях. Перелом кісток носа. Двобічні параорбітальні гематоми, контузія обох очних яблук, субкон`юктивальний крововилив, множинні садна та забої м`яких тканин. ЗТКГ: мінімальний двобічний пневмоторакс, перелом ІІІ ребра справа.

Оскільки кримінальну справу щодо відповідачів закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто за нереабілітуючих підстав, доведеним є факт неправомірних дій відповідачів щодо позивача і порушення відповідачами його законних прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність факту нанесення відповідачем ОСОБА_2 будь яких тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_4 є безпідставними.

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, атакож витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свогопорушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч. 1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. (ч.1 ст.1190 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З врахуванням вищенаведених вимог закону позивач має право на відшкодування витрат на обстеження, лікування та придбання ліків.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз`яснено, що при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Судом першої інстанції досліджено матеріали кримінальної справи №306/2856/13-к по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.296 КК України, з яких встановлено, що позивачем на підтвердження вартості заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди долучено копії чеків на придбання лікарських медикаментів та препаратів на загальну суму, яку можливо прочитати з поданих доказів - 7919,80 гривень (а.с.50-54, т.4, а.с.214-217, т.5 кримінальної справи, повтор а.с.88-95 даної справи), та обгрунтовано зроблено висновки, що такі витрати направлені на відновлення стану його здоров`я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних відповідачами, та підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Судом також обґрунтовано окремо з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 361 гривню 28 копійок матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, розмір якої встановлено висновком експерта №299 від 14.11.2011 року (а.с.111-114, т.3).

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2-4 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи без діяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачами завданої позивачу моральної шкоди.

Суд першої інстанції також правильно указав, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував характер неправомірних дій відповідачів, характер та ступень тяжкості причинених позивачу тілесних ушкоджень, ступень участі (вини) кожного з відповідачів у завданні позивачу тілесних ушкоджень, а також врахував, що позивач на тривалий час втратив працездатність, у нього виникли невідворотні зміни у стані здоров`я, він змушений був тривалий час лікуватися, систематично відвідувати лікарів для контролю стану здоров`я за наслідками отриманих травм, змінювати звичайний спосіб життя, докладати значних зусиль для відновлення стану здоров`я та звичного ритму життя, звертатися до правоохоронних органів та суду за захистом порушених прав, який тривав понад десять років, і протягом якого відповідачі, за винятком відповідача ОСОБА_1 , який сплатив позивачу 24 000 грн., не намагалися в добровільному порядку компенсувати понесені позивачем втрати майнового та немайнового характеру.

За вказаних обставин, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, та обґрунтовано у відшкодування моральної шкоди на користь позивача стягнув з відповідачів з ОСОБА_2 - 200 000 гривень, з ОСОБА_1 - 176 000 гривень, виходячи із 24 000 гривень добровільного відшкодування згідно розписки потерпілого ОСОБА_4 від 15.02.2012 року (а.с.214, т.4); з ОСОБА_5 - 60 000 гривень.

Даний розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає співмірним заподіяній позивачу шкоді, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, зокрема розумності та справедливості.

Доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними, повністю спростовуються матеріалами справи, і не заслуговують на увагу.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що його не було повідомлено про розгляд справи, чим позбавлено можливості брати участь у розгляді справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачі, в тому числі і ОСОБА_2 , неодноразово судом повідомлялися про розгляд справи, проте жодного разу в судове засідання не з`явилися, а від отримання судових повісток відмовилися (а.с.157-159 т.1).

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задоволив частково заявлений позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2024 року .

Головуючий:

Судді: