Справа № 464/5862/23 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/314/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м.Львів

Справа № 464/5862/23

Провадження № 22ц/811/314/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Сихівського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 26 грудня 2023 року у складі судді Горбань О.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

6 вересня 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, завданого смертю їх сина, на загальну суму 80 400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДТП, яка сталася у с. Зачерне Республіки Польща, загинув ОСОБА_3 - їх син. 30 червня 2023 року вони через свого представника звернулися до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, однак виплата страхового відшкодування не була здійснена, що порушує їх право на отримання страхового відшкодування.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 26 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь кожного із позивачів моральну шкоду в розмірі по 40 200 грн. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржує Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС». Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що АТ «СГ «ТАС» не відмовляло позивачам у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинило розгляд справи до моменту надання відомостей про остаточний результат у кримінальній справі. Відповідач вважає, що позов заявлено передчасно. Крім того зазначає, що позивачами не додано жодних належних та допустимих доказів для дослідження механізму, обставин ДТП, порушення учасниками ДТП Правил дорожнього руху та доказів, що дії водія забезпеченого автомобіля не відповідали Правилам дорожнього руху і ці порушення перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП внаслідок якого загинув ОСОБА_4

14 лютого 2024 року представник позивачів подала до Львівського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зачарне Республіки Польща мала місце ДТП. Учасниками ДТП були ОСОБА_5 , водій автомобіля марки Мерседес, ОСОБА_6 , водій автомобіля марки Фольксваген, ОСОБА_7 , водій автомобіля марки Сканія. Потерпілим у вказаній ДТП був в тому числі ОСОБА_3 , який згідно відмітки у карті ДТП загинув на місці.

Обвинуваченим у кримінальній справі є ОСОБА_8 - водій автомобіля Мерседес, відповідальність якого застрахована у відповідача. Договір страхування (зелена карта) НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про народження позивачі є батьками ОСОБА_9 . З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Зачарне Республіки Польща.

30 червня 2023 року позивачі звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. До цієї заяви вони долучили, зокрема, витяг із сайту МТСБУ про наявність зеленої карти у водія забезпеченого транспортного засобу; копії паспортів та ідентифікаційних номерів; копію перекладу свідоцтва про народження та про смерть ОСОБА_9 ; нотаріально завірений переклад протоколу ДТП; нотаріально завірений переклад сповіщення про початок розслідування; нотаріально завірений переклад сповіщення про відправку обвинувального висновку.

З листа від 10 липня 2023 року вбачається, що відповідач повідомив позивачів про необхідність отримання вироку суду по кримінальній справі та про необхідність надання інформації для фінансового моніторингу.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1187 джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.27.3 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, - таке роз`яснення міститься у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Та обставина, що відносно водія немає рішення про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити страхове відшкодування.

Висновки суду ґрунтуються на належних і допустимих доказах, відповідають встановленим обставинам справи.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися.

Відповідно до статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Статтею 1168 цього Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, що відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у справі № 345/3335/17 (постанова від 3 червня 2020 року), який зводиться до того, що порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, зокрема, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2020 року (справа № 199/1100/19).

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що страховик безпідставно зупинив строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачів, пославшись на те, що йому не відомо про набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили, а тому в силу вимог статей 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю сина. Наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог потерпілих осіб до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена 12 квітня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк