Справа № 344/2853/24
Провадження № 22-ц/4808/546/24
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретаря Гудяк Х. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2024 року, в складі судді Польської М. В., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Разом із позовною заявою також подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ S63 AMG, 2002 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN- номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_2 , як власник та фактичний володілець вищевказаного транспортного засобу, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачки. Тому просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ S63 AMG, 2002 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN- номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначила про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутність підстав для забезпечення позову. Фактом їх помилковості є те, що 21 лютого 2024 року ( у день розгляду судом справи про забезпечення позову) відповідачем ОСОБА_2 було відчужено спірний автомобіль INFINITI FX45, 2006 року випуску на користь своєї мами ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2024/4334846.

22 лютого 2023 року відповідачем ОСОБА_2 щодо спірного автомобіля було укладено договір комісії № 6575/24/1/000908, а 23 лютого 2024 згаданий автомобіль відповідач відчужив на користь своєї матері ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №6575/24/000901 .

Перелічені документи були надані відповідачем та долучені до матеріалів справи.

Виходячи з наведеного, суд не надав належну правову оцінку доводам позивачки, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, не урахував фактичні обставини справи, та , як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання апелянт не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно заяви від 26 березня 2024 року, поданою ОСОБА_1 , просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Від відповідача ОСОБА_2 заява про розгляд справи без його участі, надійшла 11 квітня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме визнання права особистої власності на автомобіль INFINITI FX45, стягнення з ОСОБА_2 коштів, які складаються з половини суми 5 000 доларів США, які вкладені в квартиру, компенсацію за різницю вартості часток у праві спільної сумісної власності на автомобілі, включаючи й автомобіль марки MERCEDES-BENZ.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2024 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

20 лютого 2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля MERCEDES-BENZ S63 AMG 2002року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 до набрання чинності рішення у справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна, набутого під час шлюбу. Серед іншого, позивачка ставить питання про поділ легкового автомобіля MERCEDES-BENZ.

Таким чином заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобілю, який є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки гарантує виконання можливого рішення суду, вказаний вид забезпечення позову є доцільним, пов`язаним із предметом позову та достатнім для забезпечення і такий вид забезпечення, як накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін та не порушує речове право володіння особи спірним майном. Відтак суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення позову в зв`язку з чим оскаржувану ухвалу необхідно скасувати.

З`ясовано, що 20 лютого 2024 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову в якій просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля MERCEDES-BENZ S63 AMG, 2002 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN- номер НОМЕР_2 .

Із долученого відзиву до матеріалів справи договору купівлі-продажу транспортного засобу вбачається, що 23 лютого 2024 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 автомобіль MERCEDES-BENZ S63 AMG, 2002 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN- номер НОМЕР_2 (а.с. 66), що також підтверджується договором купівлі-продажу цього автомобілю (а.с. 68-69).

Отже, на момент подання апеляційної скарги та розгляду справи апеляційним судом, вищевказаний автомобіль вибув з власності ОСОБА_2 , до нового власника позовних вимог не заявлено, таму в задоволенні заяви про забезпечення позову від 20 лютого 2024 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2024 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 20 лютого 2023 року - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева