П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 755/586/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/7233/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Янченко А.В. 08 січня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Боярська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд зняти арешт з частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна № 3529121), який було накладено на майно ОСОБА_1 постановою Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі від 20 лютого 2006 року та обтяження щодо якого зареєстроване 24 лютого 2006 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за № 2911206.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2024 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Боярська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту - відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені під час виконання виконавчого листа, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, а спір необхідно розглядати в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість ухвали, як такої, що не ґрунтується на засадах верховенства права, та не відповідає завданню цивільного судочинства.

Представник позивача вказує на те, висновок суду першої інстанції про те, що позивач оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені під час виконання виконавчого листа - не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами.

Зазначає, що із відповіді органу державної виконавчої служби неможливо встановити якого саме виду виконавчий документ перебував на примусовому виконанні із числа передбачених в ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», а тому позивач обрав єдиний можливий спосіб захисту своїх прав - звернення до суду у позовному провадженні в порядку ЦПК України, а суд першої інстанції позбавив такої можливості.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Тригуб А.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Від третьої особи Боярської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника державної нотаріальної контори.

Відповідач Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 07 лютого 1998 року, який посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. за №363.

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо, що на належну йому частину будинку накладено арешт, підстава обтяження зазначена - постанова Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі від 20 лютого 2006 року, обтяження зареєстроване - 24лютого 2006 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за №2911206.

Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області в листі від 11 липня 2023 року повідомив про те, що перевіркою відомостей в АЕСП, АСВП-архів та ВП (спецрозділ) встановлено, що станом на 11 липня 2023 року на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають незавершені виконавчі провадження боржником за якими є/та/або був ОСОБА_1 . Також в листі зазначено, що оскільки не можливо встановити в межах якого виконавчого провадження та на підставі якого виконавчого документа на нерухоме майно боржника було накладено арешт, у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», з метою вирішення даного питання заявнику необхідно звернутися до суду.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про зняття арешту з частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилався на те, що він, як власник, позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку із вказаним вище обтяженням та арештом.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені під час виконання виконавчого листа, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, а спір необхідно розглядати в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, врегульовано ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Перелік підстав для зняття арешту державним виконавцем є вичерпним та згідно частини п'ятої наведеної норми може бути знятий за рішенням суду в усіх інших випадках.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті першому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 зробила висновок, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі вказує на те, що він є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 07 лютого 1998 року.

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на належну йому частину будинку накладено арешт, підстава обтяження зазначена - постанова Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі від 20 лютого 2006 року, обтяження зареєстроване - 24 лютого 2006 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за №2911206. Однак, як вказує позивач, йому не відомі підстави для винесення зазначеної постанови органом державної виконавчої служби та причини обтяження належного йому майна. На підтвердження вказаних обставин, позивач додав до позовної заяви лист Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області від 11 липня 2023 року в якому вказано на те, що перевіркою відомостей в АЕСП, АСВП-архів та ВП (спецрозділ) встановлено, що станом на 11 липня 2023 року на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають незавершені виконавчі провадження боржником за якими є/та/або був ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що позивач оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені під час виконання виконавчого лист, не відповідають обставинам справи та є передчасними.

Також з матеріалів справи не вбачається, що позивач ОСОБА_1 є/був боржником у виконавчому провадженні в рамках якого було накладено арешт на майно, яке перебуває у його власності, що зокрема, підтверджується вказаним вище листом Вишневого відділу державної виконавчої служби, тобто судом не встановлено чи є/був позивач боржником у ВП і чи ухвалювалось відносно нього рішення суду в порядку ЦПК.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини на які посилається позивач у своєму позові та в апеляційній скарзі, перевірити не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження вказаних обставин.

Однак, суд першої інстанції мав можливість перевірити вказані обставини, оскільки позивачем надавались до суду письмові докази на підтвердження вказаних обставин, які судом були повернуті позивачу, однак суд першої інстанції цього не зробив та прийшов до передчасних висновків щодо відмови у відкритті провадження.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі посилався на ст. 447 ЦПК України проте, колегія суддів зауважує, що суд не встановив, що позивач є стороною виконавчого провадження.

Крім того, позивачем заявлені вимоги прло скасування прешту накладеного не тільки ДВС, а й нотаріальною конторою, що не може розглядатися в порядку контролю за виконанням рішення суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового та передчасного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 січня 2024 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.