Справа № 372/5277/23
Провадження № 2-др/372/20/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Потабенко Л.В.,
при секретарі Лимаренко О.О.,
за участі представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільська ТЕС про поновлення на роботі,
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.03.2024 року було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Центренерго», визнано незаконними та скасовано накази ПАТ «Центренерго» Трипільської ТЕС №916 від 25.09.2023 року про винесення догани ОСОБА_3 , № 619 к/тр від 25.09.2023 про припинення трудового договору з ОСОБА_3 ; поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення ПАТ «Центренерго» Трипільської ТЕС з 25 вересня 2023 року; стягнено з ПАТ «Центренерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 116 424 грн 55 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 4 294 грн 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

20.03.2024 року представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій представник просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн. та середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 13.12.2023 р. по 14.03.202 4р. у розмірі 139 293 грн. В обґрунтуванням свої вимог, представник зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Також зазначає про постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21) в якій міститься висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Стягненню зі сторони підлягають не тільки ті витрати, які фактично сплачені стороною, але і ті, що підлягають сплаті у майбутньому. Також представник позивача зазначив, що судом було прийнято рішення щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушено прогулу позивача станом на 12.12.2023 р., а рішення було прийнято 14.03.2024 р., тобто, невирішеним залишилося питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2023 р. по 14.03.2024 р., тобто по дату винесення судового рішення по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала свою заяву та просила її задовольнити повністю з підстав викладених в заяві.

Представник відповідача підтримав свої доводи викладені у відзиві та просив зменшити заявлену суму в розмірі 60000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в період з 13.12.2023р. по 14.03.2024р. в розмірі 139 293 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з такого.

У відповідності до п. 1,3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Щодо стягнення правничої допомоги.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку дії, бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21) вказується, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача здійснювалося адвокатом Прасол А.С., якою в судовому засіданні 14.03.2024 року було заявлено, що нею будуть надані докази щодо розміру судових витрат, які позивач сплатив та має сплатити у зв`язку із розгляду даної справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В обґрунтування вимог стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, представником було надано Договір про надання правничої допомоги від 27.09.2023р. №2709-23, замовлення на надання послуг №1 від 27.09.2023р. детальний опис наданих послуг правничої допомоги по справі №373/5277/23.

Як вбачається з п.2.1 Договору, перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання Договору визначаються сторонами в окремих додатках до Договору та можуть бути визначені в окремих замовленнях.

Згідно з п.3 Замовлення №1 від 27.09.2023р. до Договору про надання правничої допомоги від 27.09.2023р. №2709-23, сторони погодили, що клієнт сплачує оплату послуг на користь виконавця у розмірі 40 000 грн, протягом 10 днів з моменту ухвалення рішення суду 1-ї інстанції (п.3 Замовлення №1 від 27.09.2023р. до Договору).

Відповідно до п.4 цього замовлення, в разі ухвалення судом 1-ї інстанції рішення по справі на користь клієнта, що зазначена в п.1 цього замовлення, не пізніше 10 (десяти) днів з моменту ухвалення рішення суду 1-ї інстанції клієнт сплачує на користь виконавця додаткову винагороду (гонорар) у розмірі 20 000 грн.

Також адвокат Прасол А.С. брала участь у судових засіданнях по даній справі, неї були подані процесуальні документи по справі (клопотання про витребування доказів від 23.10.2023р., відповідь на відзив від 12.12.2023р., клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 13.12.2023р., заява про збільшення позовних вимог від 12.12.2023р., клопотання про долучення до матеріалів справи доказів від 23.02.2024р., заперечення на клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи від 20.02.2024).

Адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.

Суд також вважає необхідним зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Представником відповідача до суду було подано відзив в якому він просив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені у заяві представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними.

Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом який надавав професійну правничу допомогу позивачу робіт, обсяг фактично виконаної роботи, суд дійшов висновку про доведеність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. на його користь, оскільки саме такий розмір витрати на професійну правничу допомогу суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 13.12.2023р. по 14.03.2024р. у розмірі 139 293 грн.

Відповідно до рішення суду по даній справі, судом було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.09.2023р. по 12.12.2023р., з врахуванням подачі заяви про збільшення позовних вимог позивачем у розмірі 116 424 грн 55 коп.

Але з врахуванням заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, подачі представником позивача заяви про винесення додаткового рішення, зокрема, щодо вирішення питання стосовно стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 13.12.2023р. по 14.03.2024р. суд приходить до висновку щодо задоволення такої вимоги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, норма даної статті чітко визначає період протягом якого підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, зокрема не більше ніж за один рік.

На день винесення рішення суду по даній справі, час вимушеного прогулу позивача складає 123 робочих дні (з 26.09.2023р. по 14.03.2024р.).

У відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин».

Аналогічні висновки Верховного суду викладені і в постановах від 20.06.02018 р. у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18) від 20.09.2023р. у справі № 757/8304/22 (провадження № 61-2053св23).

Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто до дня винесення рішення, зокрема, по 14.03.2024р. включно.

З огляду на те, що судом було вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача лише по 12.12.2023 р. включно у розмірі 116 424 грн 55 коп., а також з врахуванням заяви представника позивача, з відповідача підлягає стягненню і сума середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу Позивача на його користь за період з 13.12.2023р. по 14.03.2024р.

Розрахунок середньомісячного заробітку позивача за час вимушеного прогулу, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, а також розрахунку заробітної плати, зокрема за липень та серпень 2023 року.

Так, згідно з вказаним розрахунком, відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату за липень 2023р. 45 546 грн 39 коп., за серпень 2023р. 45 911 грн 34 коп.

Отже, відповідачем за липень та серпень 2023 року було нараховано позивачу заробітну плату у загальному розмірі - 91 457 грн. 73 коп.

Позивачем було відпрацьовано у липні та серпні 2023р. 44 робочих дні.

Тобто, в даному випадку, середньоденна заробітна плата позивача розраховується шляхом ділення заробітної плати нарахованої відповідачем позивачу за липень та серпень 2023р. на кількість відпрацьованих робочих днів, а саме: 91 457 грн. 73 коп./44 робочих дні = 2 079 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 2 079 грн.

Позивача було звільнено 25.09.2023 року, отже розрахунок для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача підлягає саме з 26.09.2023р.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача за період з 26.09.2023р. по 14.03.2024р., тобто за 123 робочих дні (кількість днів вимушеного прогулу).

Розрахунок здійснюється наступним чином:

2 079 грн./середньоденна заробітна плата х 123 роб. дні/кількість робочих днів за час вимушеного прогулу = 255 717 грн.

Отже, загальна сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 26.09.2023р. по 14.03.2024р., яка підлягає стягненню з відповідача станом на сьогоднішній день становить 255 717 грн.

З врахуванням того, що рішенням суду по даній справі від 14.03.2024р., судом було вирішено стягнути середньомісячний заробіток позивача за час вимушеного прогулу лише до 12.12.2023р. у розмірі 116 454 грн. 55 коп., з відповідача підлягає стягнення заробіток за період з 13.12.2023р. по 14.03.2024р., розмір якого складає 139 293 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141,270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільська ТЕС про поновлення на роботі, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС (, адреса: 08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул.Рудиківська, 49) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп..

Стягнути з Публічного Акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС (, адреса: 08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул.Рудиківська, 49) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 139 293 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Публічне Акціонерне товариство «Центренерго» Трипільської ТЕС (, адреса: 08711, Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49).

Суддя Л.В. Потабенко