Дата документу 11.04.2024 Справа № 314/2313/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №314/2313/18 Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження №22-ц/807/1040/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

11 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника, адвоката Клєц Тетяни Сергіївни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, в якому просили суд, визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 право власності у рівних частках (по за кожним) на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_4 . Після смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка на АДРЕСА_2 . частину цього будинку мати отримала в дарунок від відповідача згідно з договором дарування від 07 жовтня 1993 року №1425, іншу частину ОСОБА_5 також подарував матері, але угода не посвідчена нотаріально. ОСОБА_3 відмовився від його частки у спадщині після померлої ОСОБА_4 на їхню користь. Після звернення до нотаріуса їм рекомендовано визнати право власності на майно померлої матері в судовому засіданні.

Просили визнати в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 право власності у рівних частинах (по 1/2 частині а кожним) на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 право власності у рівних частках (по за кожним) на житловий будинок АДРЕСА_1 (враховуючи всі надвірні та господарські будівлі і споруди).

Не погоджуючись із рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року, ОСОБА_1 , представник, адвокат Клєц Тетяна Сергіївна подала апеляційну скаргу безпосередньо до Вільнянського районного суду Запорізької області 22 листопада 2022 року. Разом з цим заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення з посиланням на ст. 354 ЦПК України, яке мотивоване тим, що ОСОБА_1 заперечує її участь у розгляді справи в суді першої інстанції, підписання процесуальних документів та безпосередньо присутність в судових засіданнях та отримання будь-яких процесуальних документів суду. ОСОБА_1 зазначила, що копію рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року вона не отримувала, і лише 02 листопада 2022 року її представник самостійно отримав копію цього рішення за заявою, поданою до суду. Просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки вважає, що нею строк пропущено із поважних причин. Просила також скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у цій справі та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити. Апеляційну скаргу розглянути в загальному порядку та обов`язковою участю адвоката Клєц Т.С., з обов`язковим повідомленням учасників справи про день, час та місце розгляду цієї справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року. Відрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року. Поновивши строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана з додержанням вимог, встановлених статтями 354, 356 ЦПК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Неткалом О.О., задоволено. Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Скасовуючи вищезазначені ухвалу та постанову Запорізького апеляційного суд, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама лише вказівка на те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки на наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведене процесуальне порушення є самосійною підставою для скасування як оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Отже, апеляційний суд, усупереч зазначеним вимогам процесуального закону, поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без наведення відповідних підстав та обгрунтувань, без будь-якого обґрунтування відкрив апеляційне оскарження після спливу значного періоду часу, не мотивував чи поновлення строку є порушенням принципу res judicate, тобто принципу остаточності рішення.

Матеріали справи №314/2313/18 надійшли 01 квітня 2024 року з Верховного Суду до Запорізького апеляційного суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2024 року справу передано у провадження судді-доповідача Подліянової Г.С. та визначено склад колегії: головуючий суддя Подліянова Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В..

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2024 року у зв`язку зі звільненням з посади судді-члена колегії Маловічко С.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 05 квітня 2024 року №194, вилучено суддю Маловічко С.В., та визначено склад колегії: головуючий суддя-доповідач Подліянова Г.С., судді-члени колегії Гончар М.С., Бєлка В.Ю..

Запорізьким апеляційним судом встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Установлено, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у цій справі ухвалено 14 листопада 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежності від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що остання заперечує її участь у розгляді справи в суді першої інстанції, підписання процесуальних документів та безпосередню присутність в судових засіданнях та отримання будь-яких процесуальних документів, зокрема те, що копію повного тексту рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року вона не отримувала, а була обізнана з ним лише 02 листопада 2022 року, коли її представник самостійно отримав копію цього рішення за своєю заявою, поданою до суду, виходячи з наступного.

Стаття 272 ЦПК України передбачає порядок вручення судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статі 272 ЦПК України, за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 14 листопада 2018 року та змісту рішення Вільнянського районного суд Запорізької області від 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні, надавала свої пояснення щодо заявлених зокрема нею позовних вимог, підтримала позов, прохала його задовольнити, а також була присутня під час проголошення повного тесту оскаржуваного судового рішення у цій справі, що свідчить про її обізнаність про ухвалене оскаржуване рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року (т. 1 а.с.35-36).

Отже, відповідно до ч.4 ст.272 ЦПК України, будучи присутньою в судовому засіданні під час проголошення Вільнянським районним судом Запорізької області повного тексту рішення 14 листопада 2018 року за наявним бажанням отримати дане рішення суду ОСОБА_1 мала можливість відразу звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про його отримання.

Проте, матеріали справи не містять відповідних доказів, які також заявником не додані до апеляційної скарги щодо її звернення до суду першої інстанції із заявою про видачу оскаржуваного судового рішення, а також відповідних доказів про порушення судом першої інстанції ч.4 ст.272 ЦПК України щодо вручення учаснику справи рішення під розписку безпосередньо у суді.

Враховуючи дату складання (проголошення) судом повного тексту оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України повинна була подати апеляційну скаргу на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у строк до 14 грудня 2018 року (робочий день, п`ятниця).

Проте, апеляційну скаргу на це рішення ОСОБА_1 в особі свого представника, адвоката Клєц Т.С. через Вільнянський районний суд Запорізької області подала 22 листопада 2022 року, на що вказує відповідний штамп про одержання №9131/22-Вх (т.1 а.с.119), тобто після спливу більш як одного року, від дня постановлення (проголошення в судовому засіданні) повного судового рішення, а саме через 4 роки та 8 днів.

Крім того, 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 особисто звернулась до суду першої інстанції із власноруч підписаною заявою про перегляд рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у зв`язку з нововиявленими обставинами (т.1 а.с.45-47). До цієї заяви вона додала, зокрема копією повного тексту рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року, особисто нею завіреного для суду. (т.1 а.с.48). Також, ОСОБА_1 подавала заяви (т.1 а.с.77,95), брала безпосередню участь у судових засіданнях від 23 березня 2021 року та 21 квітня 2021 року, що також свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про наявність оскаржуваного судового рішення.

Отже, подаючи заяву про перегляд рішення суду першої інстанції 07 грудня 2020 року, ОСОБА_1 було достовірно відомо про рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року.

За змістом ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року, у судовому засіданні на запитання суду ОСОБА_1 підтвердила, що підпис під позовної заявою виконала вона.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення та під час його проголошення 14 листопада 2018 року, а також подаючи заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими, виключними обставинами, станом на 07 грудня 2020 року вона була обізнана про дане рішення суду і навіть після постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову в перегляді судового рішення на нововиявленими (виключними) обставинами від 21 квітня 2021 року, вона звернулася з апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення лише 22 листопада 2022 року, тобто через 1 рік 7 місяців 1 день.

До того ж ОСОБА_1 не була позбавлена можливості знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях тощо, що передбачено ст. 27 ЦПК України, чинною на час розгляду справи у суді першої інстанції, враховуючи, що вона є одним з позивачів, яка звернулась до суду з позовом у цій справі, підтвердила, що підпис під позовною заявою виконала вона, про що вона особисто зазначила в судовому засіданні 21 квітня 2021 року під час розгляду її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вільнянського районного суду Запорізької області.

Оцінивши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких інших підстав та мотивів поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вона не містить, а зазначені нею підстави для поновлення такого строку є тільки формальне посилання на статті 354, 356 ЦПК України.

Частина 2 ст. 358 ЦПК України містить імперативну вказівку для суду як він має діяти у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення і з матеріалів справи не вбачається обставин, визначених п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України, то у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Нормами ЦПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні скарги, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

За змістом ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України").

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України").

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ можливість поновлення строку не може бути обмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України").

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ухвала ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі "Трух проти України").

З урахуванням вищезазначеного, поважних причин пропуску строку на оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 не наведено, тому в задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року останній слід відмовити.

При цьому, апеляційним судом також враховано вказівки, що містяться в постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у цій справі, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦПК України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно з ч.2 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків зазначених в пунктах один, два цієї частини.

Оскільки вказані апелянтом обставини пропуску строку на оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року є неповажними, враховуючи, що будь-яких інших підстав та мотивів поновлення строку вона не містить, крім формального посилання на статті 354, 356 ЦПК України, а тому виходячи з положень ч. 2 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , представника, адвоката Клєц Тетяни Сергіївни про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року у цій справі - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника, адвоката Клєц Тетяни Сергіївни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Справу №314/2313/18 повернути до суду першої інстанції.

Копії ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному ч. 8 ст. 357 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Бєлка В.Ю. Гончар М.С.