Справа № 939/2210/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участі секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач, через представника адвоката Тищенко Л.М., звернулася до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та матеріальну шкоду, завдану внаслідок розтрати залишених на зберігання грошей, у розмірі 210 583 грн, з яких 193 196 грн - сума боргу, 17 387, 64 грн - 3% річних. Вказані вимоги обґрунтовує тим, що у 2020 році відповідач взяла у позивача на зберігання грошові кошти у розмірі 1 400 доларів США та 142 000 грн, які вона зобов`язалась повернути позивачу до її першої вимоги, що підтверджується розпискою від 09 березня 2020 року. У 2020 році позивач звернулася до відповідача з проханням повернути їй зазначені вище кошти, проте відповідач ухилилась від повернення цих коштів. У зв`язку з викладеним, позивач у грудні 2020 року звернулась до суду з позовом про повернення майна переданого на зберігання та 19 квітня 2021 року рішенням Бородянського районного суду Київської області у справі № 939/2381/20 позовні вимоги позивача було задоволено. Отримавши виконавчий лист, позивач звернулась до ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) для виконання зазначеного рішення суду. Постановою від 02 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 65964491, проте, у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду, 14 лютого 2022 року відділом ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відділом ДВС надано роз`яснення про неможливість виконання рішення суду, оскільки у виконавчому листі значиться, що боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Під час виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року у справі № 939/2381/20 було встановлено, що коштів у відповідача, які їй залишила позивач на зберігання, немає, оскільки остання їх витратила. Враховуючи вказані обставини, позивач змушена звернутись до суду із вказаним позовом про відшкодування відповідачем збитків завданих позивачу в результаті розтрати коштів залишених на зберігання у розмірі 193 196 грн та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 17 387, 64 грн. Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, остання посилалась на те, що має захворювання, є інвалідом ІІ групи та потребує періодичного лікування. Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання та ухилення відповідача від повернення боргу, позивач змушена витрачати свій час не на вирішення своїх питань, а на повернення боргу. Неправомірна поведінка відповідача спричинила позивачу душевну травму, позивач втратила сон та стала тривожною і тому вважає, що такими діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Вказала, що рішення суду, яким зобов`язано відповідача повернути позивачу передані на зберігання за договором від 09 березня 2020 року грошові кошти у розмірі 1400 доларів США та 142 000 гривень, є невиконаним. Виконавче провадження закінчено у зв`язку із невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі. Враховуючи, що відповідачем не повернуто позивачу 142 000 грн та 1400 доларів США, передані на зберігання кошти відповідач використала у власних цілях, то вважає, що відповідно до вимог статті 951 ЦК України, позивач має право на відшкодування відповідачем збитків у розмірі вартості переданого на зберігання майна, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача 193 196 грн (еквівалент 1400 доларів США + 142 000 грн). Щодо стягнення 3% річних вказала, що такі просить стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 625 ЦК України за період з 19 квітня 2021 року по дату винесення рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 16 січня 2020 року взяла на зберігання від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США та 115000 грн, а також 09 березня 2020 року 400 доларів США та 27000 грн, які зобов`язалась повернути позивачці за першою її вимогою, що підтверджується власноручно написаною відповідачкою 09 березня 2020 року розпискою (а.с. 9).

14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення майна, переданого на зберігання.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 передані на зберігання грошові кошти у розмірі 1400 доларів США та 142 000 грн.

30 червня 2021 року Бородянським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 939/2381/20 про зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 передані на зберігання грошові кошти у розмірі 1400 доларів США та 142 000 грн.

02 липня 2021 року за вказаним виконавчим листом головним державним виконавцем Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смеречинською А.В. відкрито виконавче провадження № 65964491 (а.с.11).

Як вбачається з листа Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 грудня 2021 року № 25658/19.3-28, у зв`язку із відсутністю відомостей щодо виконання рішення суду, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», 03 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн та направлено вказану постанову на адресу боржника для її виконання (а.с. 13).

14 лютого 2022 року постановою головного державного виконавця Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смеречинською А.В., винесеної в межах виконавчого провадження № 65964491, було закінчено виконавче провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Вказаною статтею визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідачем не повернуто позивачу передані на зберігання за договором від 09 березня 2020 року грошові кошти у розмірі 1400 доларів США та 142 000 грн, виконавче провадження закінчено, у зв`язку із невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.

Як вбачається з рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року, судом встановлено, що 09 березня 2020 року між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір зберігання, за яким ОСОБА_2 , як зберігач, прийняла від ОСОБА_1 , як поклажедателя, на зберігання грошові кошти та зобов`язалась їх повернути останній за першою її (позивача) вимогою.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 2 ст. 938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Статтею 953 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ч. 1 ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості (ч. 2 ст. 951 ЦК України).

Позивачем стверджується, що на її вимоги відповідач отримані на зберігання зазначені грошові кошти до цього часу не повернула. Під час виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року у справі № 939/2381/20 було встановлено, що коштів у відповідача, які їй залишила позивач на зберігання, немає, оскільки відповідач їх витратила на власні потреби.

Враховуючи наведене, оскільки відповідач, в порушення умов договору зберігання, отримані від позивача на зберігання грошові кошти на вимогу останньої до цього часу не повернула, витратила їх на власні потреби і жодних доказів протилежного суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду внаслідок розтрати залишених грошових коштів на зберігання у розмірі 193 196 грн (51196 грн (еквівалент 1400 доларів США, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США (36,5686) станом на дату звернення до суду із цим позовом 12 вересня 2023 року) + 142 000 грн).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, в порушення умов договору зберігання, отримані від позивача на зберігання грошові кошти на вимогу останньої до цього часу не повернула, чим прострочила виконання грошового зобов`язання, то вона зобов`язана сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, а тому суд, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 19 квітня 2021 року по 23 лютого 2024 року включно в розмірі 4 938, 41 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 24 лютого 2022 року по 10 квітня 2024 року суд виходить із такого.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час.

З огляду на зазначене, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 24 лютого 2022 року по 10 квітня 2024 року, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23 та 1167 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором зберігання, невиконанні рішення суду, призвели до нервових переживань та моральних страждань позивача, враховуючи час, який позивач витрачає на захист своїх прав, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З копії довідки до акта огляду МСЕК від 02 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що є підставою для звільнення її від сплати судового збору згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2011,34 грн (201134,41 грн х 1%).

Керуючись ст. 10-13,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду внаслідок розтрати залишених грошових коштів на зберігання за договором від 09 березня 2020 року у розмірі 193 196 (сто дев`яносто три тисячі сто дев`яносто шість) гривень, 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 19 квітня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 4938 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім) гривень 41 копійка, та моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі гривень), загалом 201 134, 41 грн.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2011 (дві тисячі одинадцять) гривень 34 копійки.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 10 квітня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко