Номер провадження: 22-ц/813/3476/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/12531/21

Номер провадження: 22-ц/813/3476/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 ,

- відповідач ОСОБА_5 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) ОСОБА_6 , 2) ОСОБА_7 , 3) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації майна, за апеляційною скаргою адвоката Броднікової Тетяни Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. о 16 годині 28 хвилині 08 листопада 2023 року, повний текст рішення складений 10 листопада 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять: 1) визнати недійсним договір дарування від 10.04.2019 року, реєстровий номер 1032, згідно якого ОСОБА_8 ( РНООКПП НОМЕР_1 ) передає безоплатно у власність гр. ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 56,7 кв. м, житловою 29,8 кв. м; 2) скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на майно за - адресою АДРЕСА_2 , за гр. ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що 25.05.2006 р. Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості зареєстровано право власності на будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_3 , номер запису 40372 в книзі 255-138, як спільну часткову власність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 1/2 частки кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 . Спадкоємцями майна померлого, а саме 1/2 частки будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_3 , є: - ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_5 ) на 1/10 частку будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 12.06.2007 року, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії вказаних документів додані до матеріалів справи); - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на 1/10 частку будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 12.06.2007 року, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії вказаних документів додані до матеріалів справи); - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на 1/10 частку будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 22.06.2007 року, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії вказаних документів додані до матеріалів справи); - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на 2/10 частку будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 22.06.2007 року, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії вказаних документів додані до матеріалів справи);

Вказаний будинок, загальною площею - 512,7 кв. м., житловою площею 251,8 кв. м., яка складається: - житловий будинок, А,Б,В, гараж, И,К, сарай, Ж, ж1, літня кухня, Е, сарай, И1,Г, мостіння, І,ІІ огорожа, №1-4.

У подальшому, у вересні 2021 року позивачам стало відомо, що 08.06.2018 року ОСОБА_8 подарувала частину своєї частки домоволодіння ОСОБА_10 , про що свідчить копія договору дарування від 08.06.2018 року, реєстровий номер 829.

В п.1 договору дарування зазначається, що загальна площа домоволодіння складає - 512,7 кв. м., житлова площа 251,8 кв. м., та складається із: житловий будинок, А,Б,В, гараж, И,К, сарай, Ж, ж1, літня кухня, Е, сарай, И1,Г, мостіння, ІДІ, огорожа, №1-4. Відчужується частина літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площа 9,3 кв.м, 7-3 житлова площа 10,5 кв.м, 8-1 житлова площа 12,3 кв.м, 8-2 житлова площа 21,9 кв.м, 8-3 санвузол площа 3,9 кв.м, 8-4 коридор площа 3,4 кв.м, 8-5 кухня площа 6,1 кв.м, загальна площа частини літ. «В»- 73,7 кв.м, гараж літ.»И», сарай літ. «Ж», «жі», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння.

Надалі, ОСОБА_10 , відповідно до висновку ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» від 18.10.2018 року вихідний номер 233214 про можливість технічної можливості виділення вказаного подарованого майна, звертається до реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» та здійснює реєстрацію виділеного майна із зазначенням нової адреси - АДРЕСА_3 . Вказаний об`єкт нерухомого майна з цього моменту стає окремим житловим будинком.

Адвокатом позивачів було подано запит до КП «Право» із питанням чи резервувалася або надавалася адреса - АДРЕСА_3 , на що комунальним підприємством була надана відповідь, де вказано що жодних дій із резервування чи надання вказаної адреси ними не здійснювалося.

Також, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна домоволодіння за адресою - АДРЕСА_3 від 28.10.2020 року загальна площа домоволодіння так і залишилася - 512,7 кв. м, що само по собі неможливо, оскільки частина із вказаного домоволодіння після державної реєстрації представляє собою окремий об`єкт. Також частка майна ОСОБА_8 (відповідача-1) залишається як 1/2 домоволодіння.

У п. 7 Договору дарування зазначено, що сторони свідчать, що цей договір не носить фіктивного, удаваного чи зловмисного правочину, а також свідчать , що в тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються дарування часток домоволодіння.

п. 4 Договору дарування зазначає те, що «Дарувальник» свідчить, що вказані в договорі частки домоволодіння не є спільно сумісною власністю подружжя, є її особистою приватною спільною частковою власністю, набуті шляхом успадкування, та про те, що нею не укладалися шлюбні договори, договір про правовий режим майна подружжя або інші правочини щодо розпорядження вищезазначеними частками домоволодіння, та про відсутність прав третіх осіб на відчужувані частки домоволодіння, у тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей непрацездатних та інших осіб, яких вона зобов`язана утримувати за законом чи договором, також про те, що зазначені частки домоволодіння, які є предметом цього договору, на момент його укладання боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжені, нікому іншому не подаровані, не заставлені, в спорі та під забороною (арештом) не перебувають, в тому числі в податковій заставі не перебувають, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передані, як юридична адреса не використовується, щодо вищезазначених часток домоволодіння відсутні судові спори; самовільних переобладнань у частках домоволодіння немає, частки домоволодіння не мають обмежень ( сервітутів), зазначені частки домоволодіння не надані в користування наймачам ( орендарям), обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо зазначених часток домоволодіння немає; зазначені частки домоволодіння не визнані аварійними або такими, що підлягають зносу, про що доведено до відома «Обдарованого».

Вказаний пункт є істотними умовами договору дарування.

Як зазначалося вище, відчужується частина літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площа 9,3 кв.м, 7-3 житлова площа 10,5 кв.м, 8-1 житлова площа 12,3 кв.м, 8-2 житлова площа 21,9 кв.м, 8-3 санвузол площа 3,9 кв.м, 8-4 коридор площа 3,4 кв.м, 8-5 кухня площа 6,1 кв.м, загальна площа частини літ. «В»- 73,7 кв.м, гараж літ.»И», сарай літ. «Ж», «жі», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння.

Таким чином, виходячи з тексту договору дарування Дарувальник свідчить, що у третіх осіб не має прав щодо зазначених відчужуваних часток.

Позивачі посилаються на те, що виділ в натурі між співвласниками оспорюваного домоволодіння не проводився, договорів про режим користування не укладався. А тому зазначення конкретних приміщень у договорі дарування та права третіх осіб на вказані приміщення у зв`язку із невиділенням часток кожного із співвласників в натурі є істотним порушенням договору дарування.

Позивачі стверджують, що на даний час не існує і немає жодних документів, які визначали б конкретну частку кожного із співвласників із зазначенням конкретного приміщення, а отже ОСОБА_8 не мала права дарувати чітко визначені приміщення ОСОБА_10 ..

У подальшому, відповідно до договору дарування від 10.04.2019 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 належну їй квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 56,7 кв. м., житловою площею - 29,8 кв. м..

Позивачі вказують, що незрозумілим є як квартира з одним номером через деякий час стає квартирою з іншим номером.

ОСОБА_8 19.10.2018 року реєструє право власності на одну із квартир, а саме - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею - 215,9 кв. м., житловою площею - 81,4 кв. м.. Реєстрація права власності на окрему квартиру є по факту виділом в натурі окремої одиниці. Підстав для такого виділу не було згоди від співвласників не надходило.

Далі 11.12.2018 року цю квартиру було розділено та за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , знову загальною площею - 159,2 кв. м., житловою - 51,6 кв. м..

Надалі, ОСОБА_8 дарує вже квартиру № а ОСОБА_5 , але звідки взялася літера «а», та чому потім вказана квартира стала АДРЕСА_5 взагалі незрозуміло.

На сьогоднішній момент позивачами вже подана позовна заява про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації стосовно ОСОБА_10 та розглядається у суді. Про існування договору дарування квартири ОСОБА_5 було виявлено в процесі отримання відзиву на позовну заяву (Т. 1, а.с. 3 9)

Позиція відповідачів в суді першої інстанції.

ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву просить у її задоволенні відмовити.

Вказує, що позовна заява не містить будь-яких належних та допустимих доказів порушення прав позивачів внаслідок укладення договору дарування від 10.04.2019 року та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 148 151).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року залишено без задоволення у повному обсязі вищевказані позовні вимоги.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі неправильно визначилися із належними відповідачами по справі (Т. 2, а. с. 16 19).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Броднікова Тетяна Григорівна, діюча від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08.11.2023 рокускасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачами було пред`явлено позов не до всіх відповідачів. Вказує, що кінцевим отримувачем став саме ОСОБА_5 ; 2) судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів;3) судом не в повній мірі встановлено всі обставини по справі (Т. 2, а. с. 24 29).

Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що викладенні в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на недостовірній інформації наданої до суду, не підтверджуються належними доказами (Т. 2, а. с. 65 68, 76 80).

Адвокат Теплякова Т.Є., діюча від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Позивачами при оспорені договору дарування в якості відповідача було визначено лише одну сторону спірного договору дарування (Т. 2, а. с. 82 91).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі (Т. 2, а. с. 47 47 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Справу призначено до судового розгляду (Т. 2, а. с. 48)

У судовому засіданні ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представник адвокат Броднікова Т.Г. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Адвокат Теплякова Т.Є., діюча від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Адвокат Куніца В.М., діючий від імені ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив в її задоволенні відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Броднікової Тетяни Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не підглядає задоволенню.

Встановлені обставини по справі, визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до договору дарування від 10.04.2019 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. у реєстрі за №1032, ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передає безоплатно у власність (дарує) ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 56,7 кв. м., у тому числі, житловою площею - 29,8 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна:101.

Відповідно до п. 2 договору дарування квартира, що відчужується за цим договором належить ОСОБА_11 на праві приватної власності. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_12 державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» 11.12.2018р., номер запису право власності 29423676.

Отже з даного договору убачається, що сторонами у ньому були - ОСОБА_8 та відповідач - ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її правонаступниками є - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

По справі виникли правовідносини щодо визнання правочину недійсним.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини другої статті 202 ЦК України).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нормами ч. 1 ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Між тим, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

За правилами ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінювати неналежного відповідача або залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21).

У справі, що переглядається:

При зверненні до суду з позовом позивачі просили визнати недійсним договір дарування від 10.04.2019р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. у реєстрі за №1032, за яким ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передає безоплатно у власність (дарує) ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 56,7 кв. м, у тому числі житловою площею - 29,8 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

З оспорюваного договору вбачається, що сторонами у ньому були - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її правонаступниками є - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В позовній заяві позивачами пред`явлено позов лише до відповідача ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 була визначена позивачами як третя особа, при цьому, після залучення її правонаступників позивачами не заявлялось жодного клопотання про зміну їх процесуального статусу, клопотань про залучення їх участі у справі в якості співвідповідачів не заявляли.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на заявлені вимоги, коло осіб в даній справі, а також враховуючи, що ані позивачами, ані їх представником не заявлялось клопотання про залучення в справі в якості співвідповідача - ОСОБА_8 , її правонаступників - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Броднікової Тетяни Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Броднікової Тетяни Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Броднікової Тетяни Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів: С. О. Погорєлової

О. М. Таварткіладзе