Апеляційне провадження №22-ц/824/6766/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування від АТ «Універсал Банк» завірених печаткою банку наступних документів: копії паспорта, копії РНОКПП, копії договору банківського рахунку та копію заяви про відкриття банківського рахунку особи-власника банківського рахунку, якому АТ «Універсал Банк» випущено та видано платіжну картку № НОМЕР_1 з надісланням витребуваних документів на адресу представника заявника.

Свої вимоги мотивував тим, що 13.05.2022 року заявником здійснено помилковий банківський платіж на картку невідомої особи № НОМЕР_1 у розмірі 12872 грн., у зв`язку з чим з метою встановлення дійсної особи отримувача переказаних коштів виникла необхідність витребування запитуваної інформації у банку.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати ухвалу у справі та ухвалити нове рішення про задоволення вимог заяви.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

26.03.2024 року до Київського апеляційного суду від апелянта надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.

В судове засідання 28.03.2024 року представник АТ «Універсал Банк» не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

За змістом ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливими або утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч.1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/845/18, та у постанові від 09.10.2019 у справі №9901/385/19.

З огляду на вищевказане процесуальними нормами чітко регламентовані підстави для забезпечення доказів. Такою підставою є ризик подальшої втрати доказу або ризик того, що збирання або подання відповідного доказу в подальшому стане неможливим. Вказана правова конструкція передбачає вчинення такої процесуальної дії в терміновому порядку для уникнення втрати в подальшому можливості отримання доказу за допомогою інших процесуальних процедур, в тому числі шляхом їх витребування.

Встановивши, що заяву подано без обґрунтування можливої втрати таких доказів в подальшому, суд першої інстанції відмовив у задоволені заяви сторони про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Свою незгоду з оскаржуваним рішенням апелянт обґрунтовував тим, що у нього і так вже відсутня можливість в отриманні таких доказів.

З точки зору апеляційного суду апелянтом невірно трактується правова конструкція, передбачена абз. 8 глави 5 розділу 1 ЦПК України, оскільки, як вже зазначалося вище, забезпечення доказів здійснюється саме за наявності ризику подальшої втрати доказів, а вирішення питання щодо доказів, в можливості отримання яких у сторони є складнощі, здійснюється за іншими передбаченими процесуальним законом процедурами. При цьому з точки зору апеляційного суду апелянту слід звернути увагу на встановлену процесуальним законом можливість вибору як предмета позову, так і особи, до якої заявляти позовні вимоги.

За таких умов, отримання вищевказаних доказів саме за процедурою забезпечення доказів не відповідає вимогам процесуального закону.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько