ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1138/24 Справа № 175/4353/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним та скасування записів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження, звернулася до суду з уточненим, 07 жовтня 2021 року, позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро»), треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним та скасування записів.

В обґрунтування позову зазначала, що її малолітні діти - ОСОБА_3 2007 року народження та ОСОБА_2 2008 року народження є спадкоємцями на спадщину, що відкрилася після смерті матері позивача ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за цією ж адресою та земельної ділянки площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:051:0011, розташовану за адресою АДРЕСА_2 . Позивач відмовилася від спадщину на користь своїх неповнолітніх дітей.

Право на вказане майно було порушено внаслідок винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47469109 від 24 червня 2019 року ПН ДМНО ОСОБА_5 . На підставі цього рішення в Реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені наступні записи про реєстрацію права власності за АТ «Банк Кредит Дніпро»: №32107237 від 18 червня 2019 року щодо житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія номер 1075, виданий 19 липня 2005 року, ПН ДМНО ОСОБА_6 ; №32108755 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки серія номер 134, виданий 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_7 ; №32108378 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:051:0011, розташовану за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки серія номер 135, виданий 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_7 . Про перехід права власності їй не було відомо, жодного повідомлення від банку або нотаріуса вона не отримувала.

19 липня 2005 року між АБ «Кредит-Дніпро» та нею був укладений договір про надання кредитної лінії №190705, згідно з умовами якого Банк надав їй відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування 3 000 000 (три мільйони) гривень на ремонт житлового будинку та купівлю меблів. При укладенні договору її мати - ОСОБА_4 виступила майновим поручителем. В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання кредитної лінії №190705 від 19 липня 2005 року, між ОСОБА_4 та Банком були укладені наступні договори іпотеки: договір іпотеки №190705-ІП від 19 липня 2005 року №1075, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-IП від 01 лютого 2006 року №134, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер 020510039, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-ІП/1 від 01 лютого 2006 року №135, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер , розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

19 квітня 2006 року позивачка зі свого рахунку у АКБ «Форум» здійснила платіж на вказані у кредитному договорі №190705, укладеному з АКБ «Кредит-Дніпро», рахунки, повністю погасивши усі свої боргові зобов?язання перед Банком у розмірі 3030928,19 грн., з яких 2999276,72 грн. складало тіло кредиту, а решта 31225,35 грн. - відсотки за кредитом.

ОСОБА_4 , як майновий поручитель, звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу щодо звільнення майна з-під обтяження, і суд її задовольнив. Судовий наказ Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року про зняття заборони відчуження та виключення запису з Державного реєстру іпотек не скасований та діє до теперішнього часу.

Здійснивши вказані платежі, того ж дня, в ніч на 20 квітня 2006 року, позивачка відбула за кордон. Після повернення їй стало відомо, що ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» безпідставно повернув сплачені кошти, пославшись на якусь «перекласифікацію» кредиту та зміну рахунку. Банк повідомив її про це листом, який надійшов лише у травні 2006 року, через місяць після здійснення платежу. Сам же цей лист датований 20 квітня 2006 року та вказує на зміну рахунків саме з 20 квітня 2006 року. Платіж був здійснений 19 квітня 2006 року, коли старі рахунки ще мали бути дійсними.

Однак на той час вже були укладені договори іпотеки з АКБ «Форум», згідно з якими житловий будинок і земельні ділянки були передані в іпотеку цьому Банку у забезпечення її кредитних зобов?язань перед АКБ «Форум», а у подальшому його правонаступнику - ТОВ «Фінансова Компанія «Веста».

На початку травня 2006 року позивачка звернулась із позовом до АБ «Кредит-Дніпро» про припинення договору кредиту. 10 травня 2006 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою Банку було заборонено вчиняти будь-які дії стосовно звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_4 , в тому числі на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Банку було заборонено вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на майно, і тому, безумовно, було також заборонено звернення із заявою про внесення до Державного реєстру іпотек, оскільки внесення заборони на відчуження майна є складовою частиною звернення на його стягнення.

19 травня 2006 року ПН ДМНО ОСОБА_8 було внесено до Державного реєстру іпотек відомості про перебування в іпотеці домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 3228061) згідно договору іпотеки №190705-IП від 19 липня 2005 року.

У зв?язку із таким незаконним внесенням в державний реєстр відомостей про обтяження майна іпотекою ОСОБА_4 звернулась із позовною заявою до АБ «Кредит-Дніпро» та приватного нотаріуса Базилєва С.П. про визнання незаконними дій нотаріуса і зобов`язання його вилучити запис про іпотеку. Справа №200/9287/14-ц перебуває на розгляді в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська. Станом на день винесення рішення по цій справі, діє ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року про зупинення справи та витребування у Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори витягу зі Спадкового реєстру про заведену після смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкову справу, а також про видані свідоцтва про право на спадщину покійної ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відчуження права власності на будинок та земельні ділянки було здійснено на підставі запису про іпотеку, внесеного в період дії заборони, встановленої судом.

Посилаючись на те, що внесення в державний реєстр запису про обтяження за договорами іпотеки та подальша реєстрація права власності за Банком житлового будинку та земельних ділянок було здійснено АТ «Банк Кредит Дніпро» всупереч прямим заборонам судових рішень, а також без додержання процедури без повідомлення іпотекодавця, та без відповідного дозволу органу опіки та піклування, просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №47469109 від 24 червня 2019 року ПН ДМНО ОСОБА_5 з одночасним припиненням права власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на наступні об`єкти: житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0011, площею 0,1 гектарів, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; відновивши записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в попередній стан; визнати протиправним та скасувати запис №32107237 від 18 червня 2019 року щодо житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія номер 1075, виданого 19 липня 2005 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Л.Г.; визнати протиправним та скасувати запис №32108755 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів, за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки серія номер 134, виданого 01 лютого 2006 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М.; визнати протиправним та скасувати запис №32108378 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:051:0011, розташовану за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки серія номер 135, виданого 01 лютого 2006 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.M.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов хибного висновку про дотримання іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника про вимогу стосовно усунення порушення та дійшов хибного висновку про обрання нею неналежного способу захисту.

17 січня 2024 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 19 липня 2005 року між АБ «Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредитної лінії №190705, згідно з умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом кредитування 3 000 000 грн. на ремонт житлового будинку та купівлю меблів.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання кредитної лінії №190705 від 19 липня 2005 року, між ОСОБА_4 та Банком були укладені договори іпотеки: договір іпотеки №190705-ІП від 19 липня 2005 року №1075, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-IП від 01 лютого 2006 року №134, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер 020510039, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-ІП/1 від 01 лютого 2006 року №135, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер , розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначила, що 19 квітня 2006 року вона сплатила заборгованість за договором та в цей же день вночі виїхала за кордон.

Згідно листа ЗАТ «КБ «Кредит-Дніпро» від 20 квітня 2006 року, Банк 20.04.2006 року звернувся до позивачки із повідомленням про наявні неточності в розрахунках та платіжних дорученнях, яке отримано позивачкою у травні 2006 року.

Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року знято заборону відчуження та виключено запис з Державного реєстру іпотек щодо спірного нерухомого майна.

19 квітня 2006 року позивачка уклала кредитний договір №0046/06/03-Z із АКБ «Форум» та договори іпотеки: №07-134/06, №070-176/06 на спірне нерухоме майно.

Банком направлені вимоги ОСОБА_1 , як позичальнику, так і законному представнику малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №34-1770 від10.04.2019 р. № 34-1768 від 10.04.2019р. № 34-1769 від 10.04.2019 року на адреси, зазначені в матеріалах кредитної справи, які були повернуті за закінченням терміну зберігання.

Листом від 22 листопада 2017 року №4819/02-14 до с/с 872/2016 Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що, зокрема, 07 листопада 2017 року за №2035/02-14 зареєстровано лист ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який було долучено до спадкової справи №872/2016 після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, Листом від 19 квітня 2019 року №1834/02-14 на №34-1767 від 10 квітня 2019 року Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора повідомила АТ «Банк Кредит Дніпро», що претензія кредитора №34-1767 від 10 квітня 2019 року до спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , надійшла 19 квітня 2019 року та була зареєстрована за №621/02-14 та за №867 в книзі обліку і реєстрації спадкових справ та долучено до спадкової справи №872/2016 (реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 59608232).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено факту виконання боргових зобов`язань за договором про надання кредитної лінії №190705 від 19 липня 2005 року та факту відсутності заборгованості за ним. З врахуванням доказів, наданих сторонами установлено, що АБ «Кредит Дніпро» діяв, у відповідності до законодавства та здійснив усі можливі способи для інформування позивачки щодо наявності своїх вимог. Направлені вимоги ОСОБА_1 , як позичальнику, так і законному представнику малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на адреси, зазначені в матеріалах кредитної справи, були повернуті за закінченням терміну зберігання. Також суд вказав, що вимога про визнання недійсним рішень та записів не є належною у спорі про витребування майна.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) вказано: «якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

При цьому у статті 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 61 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Рішення суду про скасування рішення державного реєстратора є самостійною підставою для вчинення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) підтримала такий правовий висновок щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначивши, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). Скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб.

Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті.

Аналогічні висновки наведені у п. 115-118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегією суддів встановлено, що 19 липня 2005 року між АБ «Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредитної лінії №190705, згідно з умовами Банк надав ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом кредитування 3 000 000 грн. на ремонт житлового будинку та купівлю меблів.

При укладенні вказаного договору ОСОБА_4 виступила майновим поручителем.

Іпотекодавець це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 за договором про надання кредитної лінії №190705 від 19 липня 2005 року, між ОСОБА_4 та Банком були укладені договори іпотеки: договір іпотеки №190705-ІП від 19 липня 2005 року №1075, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-IП від 01 лютого 2006 року №134, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер 020510039, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; договір іпотеки №010206-ІП/1 від 01 лютого 2006 року №135, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 гектарів, кадастровий номер , розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

24 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №47469109, на підставі якого в Реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені наступні записи про реєстрацію права власності за АТ «Банк Кредит Дніпро»: №32107237 від 18 червня 2019 року щодо житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія номер 1075, виданого 19 липня 2005 року, ПН ДМНО ОСОБА_6 ; №32108755 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки серія номер 134, виданого 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_7 ; №32108378 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:051:0011, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки серія номер 135, виданого 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_7 .

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України. Зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_4 померла. Спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 .

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Колегія суддів зауважує, що іпотекодавцем була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином Банк був позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки саме в позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки із зазначенням іпотекодавцем вже померлу особу.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №47469109 від 24 червня 2019 року ПН ДМНО ОСОБА_5 , та припинення право власності АТ «Банк Кредит Дніпро» на: житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0011, площею 0,1 гектарів, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону про державну реєстрацію прав адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить.

З огляду на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20), колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в частині відновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в попередній стан слід відмовити, оскільки задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги про визнання протиправним та скасування запису №32107237 від 18 червня 2019 року щодо житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія номер 1075, виданого 19 липня 2005 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Л.Г.; визнання протиправним та скасування запису №32108755 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів, за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки серія номер 134, виданого 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_7 ; визнання протиправним та скасування запису №32108378 від 18 червня 2019 року щодо земельної ділянки площею 0,1 гектарів, кадастровий номер :02:051:0011, розташовану за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки серія номер 135, виданого 01 лютого 2006 року, ПН ДМНО ОСОБА_9 також не підлягають до задоволення, оскільки як було зазначено раніше, саме скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб та крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що договір іпотеки не припинено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 2008 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним та скасування записів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №47469109 від 24 червня 2019 року Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислава Олександровича.

Припинити право власності Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на: житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0039 площею 0,1 гектарів за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:051:0011, площею 0,1 гектарів, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров