КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4518/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7182/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Бориспільської міської ради на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Чирки С.С. в м. Бориспіль у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради, третя особа Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради про визнання права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати за ним право власності на житловий будинок пл. 117,3 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 01 листопада 1988 року № 162 ОСОБА_1 було надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 . для будівництва житлового будинку житловою площею 55,50 кв.м., загальною площею 90,96 кв.м. та господарських і побутових будівель і споруд: господарський сарай, льох, гараж, туалет. Актом від 06 лютого 1989 року було проведено відведення в натурі вказаної земельної ділянки позивачу.

На виконання рішення від 01 листопада 1988 року ОСОБА_1 та виконавчий комітет Бориспільської міської ради уклали нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 10 лютого 1989 року. На підставі вказаних документів ОСОБА_1 у 2004 році було побудовано житловий будинок та в подальшому зведено ряд господарських будівель і споруд, а також прибудови до існуючого будинку, в 2014 році будинок частково реконструювався. Водночас, під час будівництва було допущено відхилення від проекту та умов договору, зокрема, щодо площі забудови і строків завершення будівництва.

27 червня 2006 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради прийнято рішення № 460, яким позивачу надано дозвіл на оформлення самочинного будівництва, дозволено оформити самочинно порушений план забудови фактично побудованого житлового будинку з зазначеними розмірами, однак дане рішення позивачем не було реалізовано.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 959 від 19 грудня 2006 року земельній ділянці, на якій розташовано спірний житловий будинок, присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

28 травня 2021 року КП БМР «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію об`єкта та виготовлено технічний паспорт житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Аналогічного змісту відомості містяться у витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Згідно з даними технічного паспорта загальна площа спірного житлового будинку складає 117,3 кв.м, з них житлової площі 52,8 кв.м. Крім житлового будинку, на земельній ділянці також розташовані господарські споруди - погріб, убиральня, колодязь, а також огорожа, ворота та хвіртка.

З метою отримання у власність земельної ділянки під спірним житловим будинком позивачем було подано відповідне клопотання до Бориспільської міської ради, однак відповідачем було повідомлено, що вказане клопотання не може бути розглянуто у встановленому законом порядку в зв`язку з відсутністю у позивача документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований на земельній ділянці. Так, за відсутності належним чином оформленого права власності/або права користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок, позивач позбавлений у встановленому законом порядку пройти процедуру введення даного об`єкту нерухомого майна в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на нього. Водночас, відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок слугує перешкодою для передачі земельної ділянки під даним об`єктом нерухомого майна у власність чи у користування позивача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 117,3 кв.м. (житлова площа 52,8 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 10523,09 грн.

Відповідач Бориспільська міська рада, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, покласти на позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач наводив зміст ч. 1 ст. 376 ЦК України, п. 12 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», вказував, що позивачем було порушено будівельні норми шляхом допущення відхилення від проекту та умов договору, зокрема, щодо площі забудови та строків завершення будівництва.

Наголошував, що позивач не звертався до інспекції ДАБК для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.

Вказував, що судом не враховано надані відповідачем документи, зокрема технічну документацію по відведенню земельної ділянки під будівництва житлового будинку в м. Бориспіль, де рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 162 від 01 листопада 1988 року було надано у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по АДРЕСА_1 .

Також суд не звернув увагу на п.п. 2.1 вказаного рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 протягом місяця з дня прийняття рішення одержати в головного архітектора міста/районного архітектора будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, чого позивач у встановлені строки не виконав. Позивачем у 2004 році було побудовано спірний житловий будинок, в подальшому зведено ряд господарських будівель і споруд, а також прибудови до існуючого будинку, однак під час будівництва вказаного будинку було допущено відхилення від проекту та умов договору.

Зазначав, що судом не враховано той факт, що позивач просить визнати за ним право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Однак, як вбачається з договору, позивачу надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 460 від 27 червня 2006 року позивачу надано дозвіл на оформлення самочинного будівництва та дозволено оформити самочинно порушений план забудови фактично будованого будинку з указаними розмірами по АДРЕСА_1 .

Вважав, що позивач просить визнати за ним право власності на майно, яке знаходиться за іншою адресою, а доказів того, що будинок, право власності на який просить визнати за ним позивач, знаходиться саме на земельній ділянці, відведеній для будівництва цього будинку, позивачем не надано.

Крім того, в позові зазначено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 959 від 19 грудня 2006 року земельній ділянці, де розташований спірний житловий будинок, було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

Зазначав, що доказів, які б підтверджували факт дублювання адрес, відсутні. В зв`язку з відповідною позицією позивача, з урахуванням вимог Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2921 року № 690, виникає питання щодо наявності підстав для подачі заяви про присвоєння адреси земельній ділянці, на якій розташований спірний житловий будинок, якщо на момент будівництва адреса вже була.

Зазначав також, що згідно витягу з протоколу № 17 засідання виконкому Бориспільської міської ради від 15 вересня 1972 року, рішення № 209 затверджено наказ дирекції радгоспу «Промінь» від 26 серпня 1972 року № 266 про наділення ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 , тобто позивачем надано не всі докази для повного та всебічного розгляду справи.

Судом першої інстанції не в повній мірі було встановлено відомості щодо майнового стану позивача та завчасно прийнято ухвалу про задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, чим порушено право відповідача, тим більше, що Бориспільська міська рада не вчиняла жодних протиправних дій щодо майна ОСОБА_1 . Натомість, ОСОБА_1 було допущено відхилення від проекту та умов договору, чим здійснено самочинне будівництво всупереч нормам та приписам закону.

Вказував, що висновки суду щодо задоволення позову є необґрунтованими та безпідставними, а про стягнення судового збору в розмірі 10000 грн. - також необґрунтованими, оскільки саме порушення зі сторони позивача призвело до звернення до суду.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважав, що суд дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок позивачем побудовано на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети та з дотриманням будівельних і технічних норм і правил, про що свідчить встановлена уповноваженим суб`єктом можливість його надійної та безпечної експлуатації, будівництво даного об`єкта не порушує права чи інтереси інших осіб, що стало підставою для задоволення позову.

Наводив власні аргументи на спростування доводів апеляційної скарги, вказував, що ним вчинялись дії з метою реалізації процедури введення будинку в експлуатацію, однак за відсутності належним чином оформленого права користування земельною ділянкою він позбавлений можливості вирішити дане питання у будь-який спосіб, ніж звернення з позовом.

Доводив, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 959 від 19 грудня 2006 року земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка у 1988 році передавалась позивачу в користування та на якій розташовано спірний житловий будинок, присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , тобто фактично відбулась зміна адреси земельної ділянки з АДРЕСА_1.

Щодо посилання відповідача на витяг з протоколу № 17 засідання виконкому Бориспільської міської ради від 15 вересня 1972 року, рішення № 209, наголошував, що в матеріалах справи документ такого змісту відсутній, в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач в обґрунтування своєї позиції на нього не посилався, тому надавати йому оцінку чи вважати його таким, що має відношення до предмету доказування, підстави відсутні. При цьому позивачем були повідомлені всі без виключення обставини, що навіть опосередковано стосуються спірних правовідносин.

Щодо звільнення позивача від сплати судового збору, пояснював, що згідно довідки Відділу обслуговування громадян № 5 ГУ ПФУ у Київській області від 28 червня 2022 року № 235, позивач отримує пенсію, сукупний розмір якої за попередній календарний рік становить 106614,48 грн., таким чином, 5 % від даного доходу складає 5330,72 грн., тобто розмір судового збору, який підлягав сплаті, 10523,09 грн., перевищує вказану суму майже вдвічі.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 липня 2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками кожен по частці на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі рішення народного суду Бориспільського району Київської області від 13 жовтня 1975 року; дата прийняття рішення про державну реєстрацію 03 лютого 2005 року (а. с. 183).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 01 листопада 1988 року № 162 «Про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності», розглянувши заяву ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 про надання йому земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку, надано ОСОБА_1 у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської (селищної) забудови в АДРЕСА_1 . для будівництва житлового будинку за проектом № КО-4К-М8 житловою площею 55,50 кв.м., загальною площею 90,96 кв.м. та господарських і побутових будівель і споруд: господарський сарай, льох, гараж, туалет; зобов`язано ОСОБА_1 протягом місяця з дня прийняття рішення одержати в головного архітектора міста (районного архітектора) будівельний паспорт на забудову земельної ділянки; протягом місяця з дня одержання будівельного паспорту укласти з міськкомунгоспом договір про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності і посвідчити його в нотаріальній конторі, після чого одержати у головного архітектора міста (районного архітектора) дозвіл на право закладки фундаментів; побудувати житловий будинок на протязі трьох років з часу нотаріального посвідчення договору та здати в експлуатацію комісії міської селищної ради народних депутатів (а. с. 14 - 15).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 01 листопада 1988 року № 162-б виділено земельну ділянку в розмірі 0,06 га. під будівництво індивідуального житлового будинку згідно з типовими проектами з вільних земель держземфонду та за рахунок вилучення частини присадибних ділянок у громадян, ОСОБА_1 виділено по АДРЕСА_1 (склад сім`ї 5 осіб, проживає по АДРЕСА_1 , житлова площа 8 кв.м., на якій проживає 5 чоловік, працює в ПЗУВС по транспорту - за рахунок земель держземфонду по ТП НОМЕР_1 (а. с. 125).

Згідно акту від 06 лютого 1989 року, укладеного представником виробничо-технічного бюро відділу по справам будівництва архітектури, згідно рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 01 листопада 1989 року № 162, здійснено відведення в натурі земельної ділянки пл. 600 кв.м. в м. Бориспіль по АДРЕСА_1 , у використання ОСОБА_1 (а. с. 16).

На а. с. 163 - 169 знаходиться копія технічної документації на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1

10 лютого 1989 року ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, за умовами якого, згідно рішення виконкому Бориспільської міської ради № 162 від 01 листопада 1988 року про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , якому надається земельна ділянка в безстрокове користування для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 . згідно плану земельної ділянки.

За умовами договору, ОСОБА_1 зобов`язався на наданій ділянці збудувати житловий цегляний будинок житловою площею 55,50 кв.м., з кількістю 4 кімнат, загальною площею 90,96 кв.м., побудувати надвірні господарчі і побутові споруди: гараж пл. 18 кв.м., господарський сарай 6 х 4 кв.м., погріб 8 кв.м., туалет пл. 1,5 х 1,5, кв.м. Застережено, що будівництво житлового будинку, інших споруд на відведеній земельній ділянці має бути здійснено у суворій відповідності з затвердженим типовим № КО-4К-МВ проектним планом забудови, погодженим з архітектором міста. Застережено, якщо побудова житлового будинку, інших будівель не буде закінчене забудовником до вказаного строку з причин, незалежних від нього, строк закінчення будівництва може бути виконавчим комітетом продовжений не більше, ніж на один рік. Забудовник зобов`язаний закінчити будівництво до нового строку (а. с. 17 - 20).

Згідно п. 9 договору, після закінчення будівництва зведений на земельній ділянці житловий будинок та інші споруди вступають в експлуатацію після визнання державною приймальною комісією, призначеною виконавчим комітетом міської ради повної готовності зведених будівель, оформленого актом комісії. Прийнятий до експлуатації житловий будинок підлягає реєстрації в Бориспільському БТІ. Зведення на земельній ділянці не передбачених в договорі житлових споруд, господарчих і побутових споруд, а також подальша їх реконструкція (перебудова, надбудова, прибудова) без дозволу виконавчого комітету міської ради не допускається (а. с. 18- 20).

На а. с. 21 знаходиться копія плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відведеної ОСОБА_1 .

На а. с. 22 - 23 знаходиться копія типового № КО-4К-МВ проектного плану забудови (одноквартирний 4-кімнатний житловий будинок).

На а. с. 24 знаходиться копія кадастрового плану земельної ділянки пл. 0,1228 га., план фактичного землекористування з урахуванням червоних ліній ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 27 червня 2006 року № 460, ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 дозволено оформити самочинно порушений план забудови фактично побудованого житлового будинку розміром 10,28 х 10,36 + 3,60 х 10,0 м. (а. с. 25).

28 листопада 2006 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою, в якій просив дозволити присвоїти поштову адресу земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 ; до заяви додано копію схеми її розташування, а саме план земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка у 1988 році передавалась ОСОБА_1 у безстрокове користування для будівництва житлового будинку і є додатком до договору від 10 лютого 1989 року (а. с. 101 - 103 т. 1).

На підставі вказаної заяви рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 19 грудня 2006 року № 959, розглянувши заяви громадян з питань присвоєння поштових адрес земельним ділянкам, відповідно до п. а) ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» присвоєно поштову адресу земельним ділянкам громадян: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Станом на 28 травня 2021 року КП БМР «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію об`єкта та виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Згідно з даними технічного паспорта загальна площа спірного житлового будинку складає 117,3 кв.м., з них житлової площі 52,8 кв.м. Будинок складається з трьох житлових кімнат, двох кухонь та веранди, має два ганки та господарські споруди: погріб, убиральня, колодязь, огорожа, ворота та хвіртка (а. с. 38 - 42).

За результатами проведеного технічного обстеження 08 вересня 2021 року об`єкта житловий будинок «а1», прибудова «а», прибудова «а1» по АДРЕСА_1 , КП «Бориспільське БТІ» встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а. с. 34).

Згідно довідки КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 08 вересня 2021 року № 1472, станом на 28 травня 2021 року інвентаризаційна вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , складає 1 052 309 грн. (а. с. 27).

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 28 травня 2021 року № 08574 щодо будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , ознака надійної та безпечної експлуатації об`єкта: можлива; документи, що надають право виконання будівельних робіт на об`єкти: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , «А1», рік завершення будівництва 2014, прибудова «а», тік закінчення будівництва 2014, прибудова «а1», рік завершення будівництва 2014, замовником технічної інвентаризації не надані (а. с. 28 - 33).

На а. с. 35 знаходиться довідка КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 28 травня 2021 року № 655 щодо показників на житловий будинок, господарські будівлі по АДРЕСА_1 , згідно якої фактична загальна площа 117,3 кв.м. 1 поверх, загальний будівельний об`єм 528 куб.м., площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудинкових приміщень 34,3 кв.м., в будинку одна трикімнатна квартира.

Листом від 20 вересня 2021 року КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» підтвердило видачу технічної інвентаризації № 08574 від 28 травня 2021 року з наступними атрибутами: заявник ОСОБА_1 , місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на використання будівельних робіт: АДРЕСА_1 , земельна ділянка (кадастровий номер або документ, що посвідчує право), не зазначена, примітка: документи, що надають право виконання будівельних робіт на об`єкти: житловий будинок «А1», прибудова «а», прибудова «а1», замовником технічної інвентаризації не надані (а. с. 37).

Листом виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 07 грудня 2021 року № С-9726 повідомлено, що звернення ОСОБА_1 розглянуто на засіданні постійної комісії міської ради з питань індивідуального будівництва та землекористування; згідно поданих документів, на земельній ділянці, про яку йде мова, знаходяться об`єкти нерухомості; оскільки до клопотання не надано документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, дане питання не може бути розглянуто в установленому законом порядку (а. с. 44).

На а. с. 45 знаходиться копія протоколу № 39 засідання комісії з питань індивідуального будівництва та землекористування Бориспільської міської ради від 18 листопада 2021 року, згідно якого розглянуто звернення ОСОБА_1 та вирішено відділу землеустрою та кадастру надати обґрунтовану відповідь щодо відсутності права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці (а. с. 45)

На а. с. 46 знаходиться копія довідки Управління обслуговування громадян № 5 ГУ ПФУ в Київській області від 13 червня 2022 року № 203, згідно якої ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного Управління ПФУ в Київській області і отримує пенсію за вислугу років, а саме за період з 01 січня 2022 року о 30 червня 2022 року 54567,82 грн.

На а. с. 122 - 124 знаходяться копія кадастрового плану та схеми розташування земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . 0,1335 га. станом на 2005 рік.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 11 липня 2023 року на адвокатський запит, за наявною в Головному управлінні інформацією відповідно до даних програмного забезпечення ДЗК, відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах м. Києва та Київської області за ОСОБА_1 відсутні; у відповідності до інформації, отриманої з відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, наявність документів, що посвідчують право власності/користування ОСОБА_1 на території Бориспільського району Київської області до 01 січня 2013 року не виявлено (а. с. 182).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що спірний житловий будинок позивачем побудовано з відхиленням від проектної документації, право власності на нього не зареєстровано, реалізувати процедуру введення даного об`єкта в експлуатацію в позасудовому порядку не вбачається за можливе, оскільки право користування земельною ділянкою під будинком належним чином не оформлено, водночас, отримати земельну ділянку у власність позивач також не може, позаяк відповідачем йому було в цьому відмовлено з підстав наявності на земельній ділянці житлового будинку без правовстановлюючих документів, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом з метою захисту свого цивільного права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме житловий будинок площею 117,3 кв.м., житлова площа 52,8 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок було побудовано на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети та з дотриманням будівельних і технічних норм і правил, про що свідчить встановлена уповноваженим суб`єктом можливість його надійної та безпечної експлуатації, будівництво даного об`єкта не порушує права чи інтереси інших осіб.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

В постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 206/2033/20 провадження № 61-1280св23 зазначено, що «не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 35)).

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Отже, застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею».

Задовольняючи позов, судом першої інстанції залишено поза увагою, що право користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, ОСОБА_1 не оформлене, про що ним самим зазначено у позові та у відзиві на апеляційну скаргу, та не надано правової оцінки можливості набуття права власності на самочинно збудований, з відхиленням від проектної документації, житловий будинок, в судовому порядку з підстав, передбачених ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України.

Крім того, до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок, належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 03 липня 2018 року № 158 було затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - Порядок № 158).

Дія Порядку № 158 встановлює процедуру проведення обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа будівельних робіт, а саме:

- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 09 квітня 2015 року;

- будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року.

Згідно п. 1 розділу ІІІ Порядку № 158, прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

В постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року в справі № 715/1650/22 викладено правовий висновок, згідно якого, на підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

В пункті 60 зазначеної постанови зазначено, що правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване або реконструйоване нерухоме майно наділена особа, яка у передбаченому законом порядку зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю, це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність (бездіяльність) дають підстави вважати про наявність спору про право. Вказаних умов позивачем не дотримано.

Аналогічні та схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц, від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17, від 19 травня 2022 року у справі № 263/8509/20.

Суд першої інстанції не звернув уваги і не надав належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до компетентного державного органу про прийняття самочинної побудови до експлуатації у встановленому законом порядку, зважаючи на те, що звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване або реконструйоване нерухоме майно можна за наявності відомостей про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт на житловий будинок «А1», прибудову «а», прибудову «а1» за адресою АДРЕСА_1 відсутня, про що також зазначено у витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної держаної електронної системи у сфері будівництва від 28 травня 2021 року за наслідками технічної інвентаризації, проведеної КП БМР «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 28 - 33).

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, при задоволенні даного позову суд першої інстанції залишив поза увагою, що суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Оскільки позивач не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності, це свідчить про те, що він не вичерпав усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги про те, що позивач просить визнати за ним право власності на майно, яке знаходиться за іншою адресою, з огляду на передчасність цих доводів, до звернення позивача до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку та вирішення даного питання уповноваженим органом.

Також апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що згідно витягу з протоколу № 17 засідання виконкому Бориспільської міської ради від 15 вересня 1972 року, рішення № 209 затверджено наказ дирекції радгоспу «Промінь» від 26 серпня 1972 року № 266 про наділення ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 , з огляду на те, що докази на підтвердження даних обставин не подавалися відповідачем до суду першої інстанції і не досліджувалися судом.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження, апеляційний суд відмовляє у його задоволенні як у недоведеному та необґрунтованому.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, в якому позивач підтримує помилкові висновки суду першої інстанції, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача в апеляційній скарзі щодо звільнення судом ОСОБА_1 від сплати судового збору, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

На підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції довідку Відділу обслуговування громадян № 5 Головного управління ПФУ у Київській області від 28 червня 2022 року № 235, з якої вбачається, що ОСОБА_1 одержує пенсію за вислугу років, сукупний розмір якої за попередній календарний рік становить 106614,48 грн., таким чином, 5 % від даного доходу складає 5330,72 грн., тобто розмір судового збору, який підлягав сплаті, а саме 10523,09 грн., виходячи з вартості спірного будинку в розмірі 1 052 309 грн., перевищує вказану суму майже вдвічі.

Користуючись наданим йому дискреційним правом, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки надані позивачем докази достовірно підтверджували скрутний майновий стан заявника, який унеможливлював сплату судового збору в даному розмірі.

Доводи апеляційної скарги, що позивач, звертаючись за захистом своїх порушених прав, уповноважив адвоката на представництво, із чого вбачається можливість позивача сплачувати кошти за надану правничу допомогу, апеляційний суд відхиляє як припущення, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем будь-яких витрат на правничу допомогу, а також оскільки ці доводи не ґрунтуються на положеннях ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», якою можливість звільнення особи від сплати судового збору не ставиться в залежність від користування цією особою правом на професійну правничу допомогу, гарантованим ст. 59 Конституції України.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору судом першої інстанції з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені відповідачем Бориспільською міською радою за подання апеляційної скарги в розмірі 15784,64 грн., підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Бориспільської міської ради, третя особа Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради про визнання права власності.

Судові витрати, понесені Бориспільською міською радою в розмірі 15784,64 грн. за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.