Справа №705/6389/23
2/705/861/24 РІШЕННЯ
11 квітня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді Єщенко О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Кушнеренко Тамарою Валеріївною, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів,
Ухвалою судді від 24.11.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.
За юридичною адресою відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулося до суду, представник ТОВ «АВАНСАР» отримав 07.12.2023. Станом на день розгляду справи відзив від відповідача до суду не надійшов.
Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. до суду повернувся конверт разом з ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви з додатками, з поштовою відміткою від 04.12.2023 «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. 04.12.2023 отримав копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на день розгляду справи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, до суду не надав.
11.12.2023 представником відповідача ТОВ «АВАНСАР» Сосюрком С.Ю. в системі «Електронний суд» сформовано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив, що враховуючи справу незначної складності, ТОВ «АВАНСАР» вважає неспівмірними та нерозумними судові витрати у суді першої інстанції у розмірі 5000 гривень та такими, що були фактичними та неминучими. Предмет позову у справі є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу для вивчення обставин справи. На цих підставах просив суд: відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, якщо є докази надання правової допомоги адвокатом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вказаний борг було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда»на підставі Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016, який в подальшому було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР» на підставі Договору факторингу 1 від 20.05.2016, та в подальшому було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» на підставі Договору факторингу № 27/05/2020-4 від 27.05.2020, про що зазначено у виконавчому написі.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Зазначена постанова апеляційного суду згідно зп. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 23.09.2020 були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, беручи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.
Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, на підставі досліджених доказів суд доходить висновку, що зазначені вище обставини дають підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
За таких обставин факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 2174 грн 20 коп. за дві позовних вимоги та 536 грн 80 коп. за заяву про забезпечення позову, в всього в загальній сумі 2684 грн 00 коп., який сплатив позивач при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До позовної заяви представником позивача долучено: договір про надання правничої допомоги від 15.11.2023, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; квитанцію до прибуткового касового ордера № 25 від 15.11.2023, на суму 5000,00 грн; звіт про списання суми гонорару за надання правничих послуг від 22.11.2023, відповідно до якого загальна сума гонорару становить: 5000,00 гривень (година роботи адвоката становить 1000,00 гривень). Згідно з договором надано такий перелік послуг: 1000,00 гривень здійснення запиту до приватного виконавця Плесюка О.С., його відправка та отримання; 2000,00 гривень складання позовної заяви, в тому числі виготовлення її копії та додатків до неї, представництво інтересів, а всього 2 години; 1000,00 гривень складання заяви про забезпечення позову 1 годину; 1000,00 гривень представництво інтересів 1 годину.
Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно з поданою заявою, суд враховує клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, беручи до уваги, що справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, послуги адвоката не включали зібрання великої кількості доказів, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 3000 гривень.
Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.
Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Суддя О.І.Єщенко