КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 753/4582/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9424/2024Головуючий у суді першої інстанції - Трусова Т.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану від її імені та в її інтересах адвокатом Бурою Оленою Вікторівною, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу, штрафу, пені, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила: стягнути з ОСОБА_3 на її користь авансовий платіж у розмірі 500 000 грн. 00 коп., штраф у розмірі 50 000 грн. 00 коп.. пеню згідно з Законом України "Про захист прав споживачів" у розмірі 155850000 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 42691 грн. 90 коп., інфляційні нарахування у розмірі 201223 грн. 26 коп. та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.03.2024 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Васильківському міськрайонному суду Київської області (а.с. 73, 74).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що ч. 5 ст. 28 ЦПК України, в порядку якої позивач звернувся до суду з позовом, передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем виконання договору.

За вказаних обставин, вважає, що застосування у даному випадку правил виключної підсудності, згідно з яким позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу невиконання зобов`язань з будівництва об`єкта нерухомості, який розташований на території Васильківського району Київської області, а отже до спірних правовідносин застосовуються правила виключної підсудності.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до загальних правил, встановлених ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Разом з цим, у ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18, правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила: стягнути з ОСОБА_3 на її користь авансовий платіж у розмірі 500 000 грн. 00 коп., штраф у розмірі 50 000 грн. 00 коп.. пеню згідно з Законом України "Про захист прав споживачів" у розмірі 155850000 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 42691 грн. 90 коп., інфляційні нарахування у розмірі 201223 грн. 26 коп. та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що усупереч умов Договору підряду на будівництво № 110321, укладеного 18.12.2018 року між ним та відповідачем, ОСОБА_3 , як підрядником, у строк, визначений договором, а також після закінчення строку договору, не виконано своїх зобов`язань за ним, а саме: забезпечення виконання комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва дерев`яного будинку, як окремої будівлі, на земельній ділянці, що належить позивачу, та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, позовні вимоги позивача не пов`язані із вирішенням спору щодо правового статусу нерухомого майна чи будь-яких прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Таким чином, жодних обставин, які свідчать, що у позивача і відповідача існує будь-який прямий чи опосередкований спір з приводу права на об`єкт нерухомості чи з приводу його використання відповідачем суд першої інстанції не встановив та у оскаржуваній ухвалі не вказав.

Отже, враховуючи те, що зареєстроване місце проживання позивача знаходиться у Дарницькому районі м. Києва, позивачем правомірно пред`явлено даний позов за правилом підсудності, визначеним ч. 5 ст. 28 ЦПК України, до Дарницького районного суду м. Києва.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що даний спір виник з приводу нерухомого майна та, як наслідок, безпідставно передав справу на розгляд іншого суду.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану від її імені та в її інтересах адвокатом Бурою Оленою Вікторівною, - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу, штрафу, пені, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова