Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Добош О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди,завданої майну фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення ДТП, що мало місце 07.06.2022 року у сумі 258 594,04 гривень та 50 000,00 гривень у відшкодуванні моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2023 року о 19 годині 10 хвилин в м. Мукачево, вул. Окружна 12, водій транспортного засобу марки «Dacia logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом марки «Audi A4» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушили вимоги п. 11.4 Правил дорожнього руху. Вина ОСОБА_3 підтверджена постановою Мукачівського міськрайонного суду від 15 вересня 2023 року, якою його визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с.24), також позивач просить стягнути 50 000 грн витрат на моральну шкоду та 40 000,00 гривень витрат на правничу допомогу.

01.11.2023 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача адвоката Мельник П.П. надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 02.11.2023 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання по справі призначено на 29.11.2023 року, згодом відкладена на 20.12.2023 року та на 14.02.2024 року, а пізніше на 11.03.2024 року та на 08.04.2024 року.

21.11.2023 року від третьої особи Моторне(транспортне) страхове бюро України надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначають наступне, що з позовом погоджується частково, а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди.Однак не погоджується з визначеним позивачем розміром шкоди, адже вважають, що позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі ринкової вартості транспортного засобу до ДТП. Для вірного визначення розміру регламентної виплати потрібно визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що передбачено нормою ст.130 Закону України №1961-IV. Також просить суд стягнути зі сторін судові витрати які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи у сумі 1000,00 гривень.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання з розгляду даної цивільної справи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, адвокат Мельник П.П. в судове засідання не з`явився, за допомогою системи «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у його відсутності , позовні вимоги підтримує , проти винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.08.2023 року 0 19 год 10 хв в м.Мукачево по вулиці Окружна 23 водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Dacia logan» номерний знак НОМЕР_1 ,не був уважний , не стежив за дорожньою обстановкою а також не дотримався безпечної швидкості руху внаслідок чого здійнив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA SUPERB» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортним засобом марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивнимиі об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2023 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили.

Таким чином, наявність вини в діях ОСОБА_3 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2023 року, додатковому доказуванню не підлягає.

Згідно з повідомленням про ДТП встановлено, що позивач звернувся до МТСБУ 01.09.2023 року.

Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 15.09.2023 року складеного аварійним комісаром, оцінювачем ОСОБА_5 ,встановлено що автомобіль марки «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_2 2010 року виготовлення зазнав таких пошкоджень : деформована дверка з різкими змінами форми,накладка шахти, подряпини, деформована передня та задня частина з утворення складок кутів, розлам кріплень, корпусу.Також зазначено, що були виявлені пошкодження які не пов`язані з ДТП- подряпини передньої частини бампера.

Відповідно до звіту №81.23 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ,виконаного на замовлення ОСОБА_1 , встановлено, що ринкова варість ТЗ до пошкодження становить 349726,96 гривень, а вартість відновлюваного ремонту складає 374594,04 гривень.В звіті зазначено, що значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,70.При складанні звіту були використані такі методичні підходи як витратний та порівняльний.

В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №80.23 від 26.09.2023 року ,якою визначено вартість ремонту без ПДВ складає 313141,54 гривні, а вартість ремонту з ПДВ-375769,85 гривень, загальна сума з ПДВ після вирахування -374594,04 гривень.

Судом встановлено та підтверджується історією по карткового рахунку від 16.10.2023 року , що на рахунок позивача було зараховано безготівкове зарахування від МТСБУ з призначенням платежц «Виплата по справі №95636,згідно наказу №4.1/17905 від 13.10.2023 року, номерний знак ТЗ НОМЕР_2 » на загальну суму 160 000,00 гривень.

В матеріалах справи міститься претензія щодо відшкодування шкоду адресована відповідачу ОСОБА_3 від 04.10.2023 року.

У зв`язку з вищевказаним , позивач вважає, що залишились невідшкодованими витрати на ремонт ТЗ у розмірі 214 594,04 гривень.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до п.п. 8.6.1 п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у Постанові від 31 березня 2021 року по справі N? 127/19300/17, в аналогічній справі Верховний Суд зазначив, що, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону N? 1961-Шу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди .

Керуючись ст. 30 «Про обов?язкове страхування цивільно-правого вітовідально власників наземних транспортних засобів» представник Відповідача зазначає наступне.

Водночас Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі ринкові вартості транспортного засобу до ДТП.

Для вірного визначення розміру регламентної виплати потрібне визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що передбачено нормою ст. 30 Закону України N? 1961-IV,

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином в предмет доказування по даному спору, що виник між Позивачем та Відповідачем, входить визначення розміру страхового відшкодування у порядку передбаченому ст. 30 Закону України N? 1961-IV - чого не було зроблено Позивачем, а отже даний позов є необґрунтованим.

Керуючись даною нормою законодавство було розраховано вказану різницю, що становить 191 091,77 та у зв?язку з виплатою МТСБУ правомірна вимога до винуватця ДТП становить 31 091,77 грн.

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи величину втрати товарної вартості транспортного засобу, наведеними письмовими поясненнями стороною третьої особи,суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 31091,77 гривень матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то суд враховує наступне. Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначає позивач в позові ,що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які він пережив у зв`язку дорожньо-транспортною пригодою, а також зазнав моральних та психологічних переживань, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, так як був позбавлений можливості користуватися ним протягом тривалого часу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, враховуючи глибину спричинених позивачу моральних страждань, а також, виходячи із загальних засад розумності та справедливості, із врахуванням того, що права порушено тільки внаслідок пошкодження майна, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а грошове відшкодування спричиненої моральної шкоди слід визначити в розмірі 3000,00 грн.

Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір № 268 про надання правової допомоги від 04.09.2023 року, укладений позивачем з адвокатом Мельник П.П., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/858, ордер серії АО №1081180, додаток 1 до договору №268 про надання правничої допомоги від 04.09.2023 року, квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 05.09.2023 року,на суму 20 000,00 гривень, квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 05.10.2023 року, на суму 10 000,00 гривень, квитанція до прибуткового касового ордера №3 від 25.10.2023 року на суму 10 000,00 гривень.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та й взагалі будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04.04.2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 цс 18); від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07.07.2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

З урахуванням викладеного, зваживши на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 гривень.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 31091,77 грн матеріальної шкоди,завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3085,94 грн судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 )

Представник позивача : ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 .РНОКПП НОМЕР_5 ).

Третя особа : МТСБУ (м.Київ,бульвар Русанівський ,8 )

Головуючий Володимир МОНИЧ