Житомирський апеляційний суд
Справа №278/6491/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О.
Категорія 8 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/6491/23 за заявою заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав, зобов`язання повернути земельну ділянку

за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської окружної прокуратури

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 січня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Татуйка Є.О.

встановив:

У грудні 2023 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №472 від 24.12.2021 року «Про розгляд заяв громадян по затвердженню проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частинні затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2858 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства та передачі земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2858 у власність ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Оліївської об`єднаної територіальної громади земельну кадастровий номер :08:001:2858.

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :08:001:2858 (номер запису про право власності: 46096291).

Разом із позовною заявою заступник керівника Житомирської окружної прокуратури подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :08:001:2858. На обґрунтування поданої заяви вказував, що відповідач ОСОБА_1 наразі як власник наділена правомочностями щодо розпорядження такими землями та приймає рішення щодо їх подальшої долі. Відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора та захист порушених інтересів держави і суспільства. Необхідно буде вживати додаткові заходи до усунення порушення прав власності територіальної громади на спірні землі, її звільнення та, відповідно, повторно звертатися до суду.

З огляду на викладене, такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2858 забезпечить реальних захист інтересів держави у разі задоволення позову прокурора.

Водночас, враховуючи цільове призначення земельної ділянки, даний захід забезпечення позову не створить жодних перешкод у використанні цих земель власником та, відповідно, не призведе до порушень прав.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08 січня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом фактично у межах розгляду заяви про забезпечення позову надана оцінка доказів та підстав позову, що без розгляду справи по суті є неприпустимим, практично нівелює необхідність здійснення подальшого розгляду справи по суті, а отже і порушує основні принципи та завдання цивільного процесуального судочинства такі як, змагальність сторін та диспозитивність.

Вказує, що при підготовці апеляційної скарги встановлено, що відповідачем через два дні після відкриття провадження у справі продано дану земельну ділянку. Даний факт безумовно доводить необхідність застосування відповідних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, оскільки відповідачем вже вживаються заходи, які очевидно направлені на унеможливлення вирішення спору прокурора по суті та, у разі його задоволення, виконання рішення суду.

Додає, що даний захід забезпечення позову є співмірним із негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, відповідає процесуальним нормам, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги.

Відповідачі правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні прокурор доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити її вимоги, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила у її задоволенні відмовити. При цьому зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. Зауважила, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, а тому є помилковим посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Так, судом на адресу відповідача направлялась судова повістка, яка повернулась до суду без вручення, із зазначенням на довідках Укрпошти про причини невручення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням положень п. 3, 4, ст. 128, ст. 130 ЦПК України вважається врученням судової повістки ОСОБА_1 .

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка не з`явилася в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не довів, що існують обставини, які свідчать про вжиття відповідачем реальних заходів, направлених на відчуження нерухомого майна, а також, що вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Також суд констатував, що надані прокурором матеріали не свідчать про наявність спору, який вимагає наразі нагального вжиття заходів забезпечення позову, оскільки усе обґрунтування порушень допущених Оліївською сільською радою при ухвалені оскаржуваного рішення ґрунтуються на тому, що вони суперечать рішенням Житомирської міської ради. Однак суд, надавши оцінку наданим прокурорам доказам вважав, що Оліївською сільською радою прийнято рішення щодо земель, які перебувають у її відданні.

Проте, з такими висновками суду погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) зазначено, що: «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що не забезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі».

У справі, що переглядається встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, сформованого 24 січня 2024 року та доданого до апеляційної скарги прокурора, власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2858, загальною площею 0.2065 га, відповідно до договору купівлі продажу від 06.01.2024 року, є ОСОБА_2 .

При цьому, на час вирішення питання про забезпечення позову, судом до участі у справі вказана особа не залучалася, а позовні вимоги до неї не заявлялись.

Таким чином, враховуючи, що позов відповідно до положень ЦПК України забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку особи, у даному випадку ОСОБА_2 , яка не є відповідачем у цій справі.

Районний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим оскаржене судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, оскаржену ухвалу змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської окружної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 січня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року.

Головуючий Судді