КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5751/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Базиком Олексієм Павловичем на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 20 березня 2020 року приблизно о 12:30, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ-ДЕО ЛАНОС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті біля

с. Ходосіївка Києво-Святошинського району Київської області на автодорозі Обухів-Київ, не надав перевагу в русі керованому позивачем автомобілю ТОЙОТА АВАЛОН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив маневр розвороту, виїхавши на зустрічну смугу руху, що змусило позивача, уникаючи зіткнення з його автомобілем, прийняти вправо, де автомобіль ТОЙОТА АВАЛОН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вдарився в автобусну зупинку.

Вказувала, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, згідно з якого водій зобов`язаний: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення водієм ОСОБА_1 п.10.1 Правил дорожнього руху є в прямому причинному зв`язку із вищевказаною ДТП та наслідками, що настали, а саме: знищенням належного позивачу автомобіля.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Страховою компанією, в якій було застраховано цивільну відповідальність відповідача, позивачу були нараховані до виплати 100 000 гривень та виплачено 99 000 гривень, за мінусом суми франшизи розміром 1 000 гривень, за пошкоджений автомобіль.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №53/88.04.20 від 01 квітня 2020 року з причин пошкодження автомобіля ТОЙОТА АВАЛОН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 336 088,99 грн. Залишкова вартість пошкодженого автомобіля становить 108 024,52 грн.

Зазначала, що відповідач зобов`язаний відшкодувати суму збитків, яка залишилась після виплати страхового відшкодування, та з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, а саме, 129 064, 47 гривні. Вартість виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку становить 2 500 гривень. Вартість перебування автомобіля на штрафному майданчику становить 1 900 грн. Всього сума матеріальних збитків, які повинен відшкодувати мені відповідач становить 133 464, 47 грн.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 133 464, 47 грн та судові витрати за оплату судового збору в сумі 1 334, 65 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 133 464 грн 47 коп. Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, просить витребувати у страхової компанії (ПрАТ «УПСК») страхову справу, згідно якої виплачувалося, чи не виплачувалося страхове відшкодування позивачу ( ОСОБА_2 ) та викликати в судове засідання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленка О.О. для роз`яснення свого висновку та надання відповіді на запитання учасників справи.

В обґрунтування скарги вказує, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на звіт №53/88.04.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01 квітня 2020 року, згідно якого вартість матеріального збитку становить 336 088,9 грн., що в еквіваленті до долару США, станом на 01 квітня 2020 рік (день складання звіту) складає 12168,32 доларів США.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що вартість цілого та повністю справного транспортного засобу, який належить позивачу, а саме Toyota Avalon, 2006 року випуску, становить від 7900 до 9000 доларів США. (Роздруківка з сайту продажу автомобілів - додана до відзиву на позовну заяву). Отже, вартість матеріального збитку не може перевищувати вартість цілого автомобіля, при чому, пошкоджений автомобіль, який належить позивачу, підлягає відновленню.

Цей факт також підтверджує недопустимість доказу, а саме, звіту №53/88.04.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01 квітня 2020 року.

У зв`язку з чим, відповідачем у своєму відзиві заявлялося клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у страхової компанії (ПрАТ «УПСК») страхову справу, згідно якої виплачувалося, чи не виплачувалося страхове відшкодування позивачу.

Так, оскільки страхова компанія перед виплатою страхового відшкодування в обов`язковому порядку проводить оцінку вартості матеріального збитку, відповідач вважав, що для всебічного та об`єктивного розгляду справи необхідно співставити звіт про оцінку вартості матеріального збитку, який проводила страхова компанія, зі звітом, який проводився на замовлення позивача.

Однак, судом взагалі не було розглянуто вказане клопотання і не було витребувано у страхової компанії страхової справи.

Вказує, що висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №13530/22-54 від 12.01.2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, в тому числі методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі по тексту - Методика), і в ньому взагалі не було застосовано порівняльний підхід.

Також, як вбачається з матеріалів справи, судом не було надано дозвіл визначати матеріальний збиток без огляду КТЗ.

Фактично, вказаний висновок експерта було скопійовано зі звіту №53/88.04.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01 квітня 2020 року.

Викладені факти викликають сумнів в обґрунтованості висновку експерта та викликають сумніви в його правильності.

Так, у даній справі спірним є питання розміру матеріального збитку, завданого відповідачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Призначаючи судову атотоварознавчу експертизу по справі, суддя першої інстанції фактично погодився з тим, що звіт №53/88.04.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01 квітня 2020 року не може бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки він не відповідає вимог законодавства України.

Висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №13530/22-54 від 12.01.2023 року головуючий суддя взагалі не вказав в оскаржуваному судовому рішенні і не посилався на нього, отже, судом першої інстанції було відхилено вказаний доказ. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд не навів мотиви його відхилення.

Також, судом було відхилено клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленка О.О. для роз`яснення свого висновку та надання відповіді на питання учасників справи.

Також, головуючим суддею було проігнороване клопотання представника відповідача про витребування у страхової компанії страхової справи, за якою було виплачено позивачу страхове відшкодування.

Очевидно, що при витребуванні страхової справи, і суддя і сторони по справі могли б ознайомитися з висновком експерта за результатом проведення автотоварознавчої експертизи, на підставі якого було прийнято рішення страховою компанією сплатити страхове відшкодування, і в такому б випадку було б вже два джерела, з якого можливо було дізнатися про розмір матеріального збитку завданого відповідачу внаслідок ДТП.

При чому, відповідач позбавлений можливості замовити свій висновок за результатами автотоварознавчої експертизи, оскільки у нього не має доступу до об`єкта дослідження.

Отже, невитребування у страхової компанії страхової справи, за якою було виплачено позивачу страхове відшкодування, відхилення клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленка О.О. для роз`яснення свого висновку та надання відповіді на питання учасників справи, не надання оцінки доказу висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №13530/22-54 від 12.01.2023 року, ненаведення суддею мотивів відхилення вказаного доказу, беззаперечно свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд, неповно з`ясувавши обставини справи, не прийняв при винесенні рішення до уваги той факт, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Зазначає, що в рішенні суду взагалі не зазначено мотиви, чому суд послався на звіт

№53/88.04.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01 квітня 2020 року і при цьому відхилив Висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 13530/22-54 від 12.01.2023 року.

Також, в судовому рішенні суддя не навів мотиви відхилення клопотання представника відповідача про витребування страхової справи, а також про виклик в судове засідання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленка О.О. для роз`яснення свого висновку та надання відповіді на питання учасників справи.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач є винною в ДТП особою, то до позивача перейшло право вимоги до відповідача різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, вартості виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку та вартості перебування автомобіля на штрафному майданчику у розмірі, а всього - 133 464, 47 грн.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 20 березня 2020 року приблизно о 12:30, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ-ДЕО ЛАНОС, реєстраційний номерНОМЕР_1 , на перехресті біля с. Ходосіївка Києво-Святошинського району Київської області на автодорозі Обухів-Київ, здійснював розворот, не впевнився у безпечності та створив аварійну ситуацію для автомобіля ТОЙОТА АВАЛОН, реєстраційний номерНОМЕР_2 , яка після цього не впоралась з керуванням та здійснила зіткнення на перешкоду. При ДТП авто не отримав механічних пошкоджень.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

01 червня 2020 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ-ДЕО ЛАНОС, реєстраційний номерНОМЕР_1 , була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «УПСК» згідно з Полісом №004382059. Ліміт за шкоду майна передбачений у розмірі 100 000 грн, Франшиза - 1 000 грн.

Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача зазнав значних пошкоджень. Відповідно до Звіту №53/88.04.20 від 01.04. 2020 року, зробленого ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку становить 336 088, 99 грн.

Згідно довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 25.06.2020 року

№ VU5TKHOJPMRR47LR ПрАТ «УПСК» виплатило на рахунок ОСОБА_2 99 000 грн.

За квитанцією до прибуткового касового ордера №53/88.04.20 від 01.04.2020 року позивачем оплачено послуги експерта за складання звіту №53/88.04.20 від 01.04. 2020 року, зробленого ФОП ОСОБА_3 про оцінку КТЗ марки ТОЙОТА АВАЛОН, реєстраційний номерНОМЕР_2 , у розмірі 2 500 грн.

Відповідно до копій абонементів за послуги автостоянки № И-16 від 30.03.2020 року, 30.04.2020 року, 01.06.2020 року, квитанцій до прибуткового касового ордера №327 від 20.03. 2020 року, №495 від 30.03.2020 року, квитанції Приватбанку від 20.06.2020 року вартість перебування автомобіля на штраф майданчику становить 1 900 грн.

Встановлено, що 26 червня 2022 року позивачка звернулася до відповідача з претензією про виплату їй матеріального збитку у розмірі 133 464, 47 грн, що включає в себе також вартість виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку та становить 2 500 грн та вартість перебування автомобіля на штрафному майданчику у розмірі 1 900 грн.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що:

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також судом встановлено, що ПрАТ «УПСК» здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 99 000 грн, що є розміром виплаченого страхового відшкодування.

Згідно зі Звітом №53/88.04.20 від 01.04. 2020 року, зробленого ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку становить 336 088, 99 грн. Залишкова вартість пошкодженого автомобіля становить 108 024,52 грн.

Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати суму збитків, які залишились після виплати страхового відшкодування, та з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, а саме 129 064, 47 гривні. Крім того, Відповідач зобов`язаний оплатити вартість виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку, що становить 2 500 гривень та вартість перебування автомобіля на штрафному майданчику у розмірі 1 900 грн. Отже з Відповідача підлягає стягненню 129 064, 47 грн +2500 грн +1900 грн= 133 464, 47 грн.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що оскільки відповідач є винною в ДТП особою, то до позивача перейшло право вимоги до відповідача різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди з урахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля, вартості виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку та вартості перебування автомобіля на штрафному майданчику у розмірі, а всього - 133 464, 47 грн.

Щодо витребування у страхової компанії (ПрАТ «УПСК») страхової справи, то апеляційний суд вважає, що відповідачем не обгрунтовано належним чином необхідність такого витребування, адже позивачем надано всі належні та допустимі докази понесених ним витрат.

Крім того, апеляційний суд не вважає за необхідне викликати в судове засідання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Єрмоленка О.О. для роз`яснення свого висновку та надання відповіді на запитання учасників справи, оскільки висновок є зрозумілим, чітким і роз'ясненню не підлягає.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Базиком Олексієм Павловичем залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: