Справа № 953/1436/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Демченко С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - Кошова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

Представник позивача КП «Харківводоканал» Панасенко І. О., яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість у сумі 26530 грн 18 коп., з яких: заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в розмірі 15445 грн 52 коп., заборгованість за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в сумі 8499 грн 89 коп., інфляційні витрати у розмірі 1878 грн 72 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 706 грн 05 коп. судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . У порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачі належним чином не виконували зобов`язань з оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в розмірі 15445 грн 52 коп. та централізованого водовідведення за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в сумі 8499 грн 89 коп. Крім того, відповідачам нараховані суми інфляційних витрат за час прострочення заборгованості у розмірі 1878 грн 72 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 706 грн 05 коп. Позивач зазначив, що наслідки прострочення боржниками грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 27 лютого 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи №953/1436/23, провадження №2/953/2287/23, який здійснено 12 квітня 2023 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11 квітня 2023 року "Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку", цивільну справу 12 квітня 2023 року розподілено в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В., передано 08 травня 2023 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

22 червня 2023 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова задоволено частково позов КП «Харківводоканал» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання, з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 26280 грн18 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання, з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 250 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2658 грн 77 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 25 грн 23 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішення суду та скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив суд долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, в якому просив суд застосувати положення ст. 257 ЦК України до позовних вимог. Крім того, просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, посилаючись на те, що відсутність у матеріалах справи виокремлених даних про «заборгованість» відповідачів за терміни позовної давності (в межах позову - за період з 01.02.2020 по 31.12.2021) унеможливлює визначення судом реалістичної суми, з якої позивач вираховував суми інфляційних витрат та річних компенсацій, включених у суму стягнення. Акцентував увагу на тому, що позивач не надав суду доказів на підтвердження у нього права на надання відповідних комунальних послуг, а саме - ліцензії на водопостачання та водовідведення, проте не заперечував факту споживання послуг водопостачання та водовідведення.

Представник позивача КП «Харківводоканал» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява представника позивача КП «Харківводоканал» Кучеба Т., в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подававав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» за адресою АДРЕСА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Тобто відповідачі є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП "Харківводоканал", що також не заперечувалося у судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно з наданих позивачем доказів заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 становить: заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в сумі 8499 грн 89 коп., а також заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в розмірі 15445 грн 52 коп.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п.п. 18, 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є споживачі питної води та/або послуг з водовідведення.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Нормативи (норми) водоспоживання та водовідведення холодної та гарячої води на одну особу в житловому фонді м. Харкова, які застосовуються у разі відсутності засобів обліку води встановлені рішенням ХМР від 28.12.2016 № 901.

КП «Харківводоканал» надає відповідачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідачі в свою чергу, споживають вказані послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

Приписами ст. 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 87 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за відповідачами утворилась заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а саме: заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в сумі 8499 грн 89 коп., а також заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 по 31.12.2021 в розмірі 15445 грн 52 коп., що підтверджується розрахунками заборгованості по особовому рахунку, здійсненими КП «Харківводоканал».

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачі є споживачем послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, що підтверджується відкриттям абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 .

У встановленому законом порядку відповідачі не відмовлялися від послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення.

Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами не надано. Отже, останні мають обов`язок оплати позивачу вартість отриманих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, не заперечував факту споживання за вищевказаною адресою послуг, які надаються позивачем, проте просив суд застосувати строки позовної давності до вимог КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківводоканал» із даною позовною є 24 лютого 2023 року, а заборгованість відповідачам нарахована за період з 01.11.2016 по 31.12.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме - дату звернення КП «Харківводоканал» із даною позовною заявою - 24 лютого 2023 року та період нарахування заборгованості з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2021 року, суд встановив, що позивач пропустив строк позовної давності щодо платежів за період з 01 листопада 2016 року по 11 березня 2017 року.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення з 12 березня 2017 року по 31 грудня 2021 року, яка становить 22552,76.

З огляду на те, що відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, за період з березня 2020 року по грудень 2021 року підлягають перерахунку інфляційні втрати та три відсотків річних.

Зокрема розрахунок інфляційних збитків за період з березня 2020 року по грудень 2021 року становить 1771, 68 грн, та три проценти річних від простроченої суми - 608, 05 грн.

З таких обставин загальна сума заборгованості відповідачів перед КП «Харківводоканал» становить 24932, 49 грн.

Разом з тим позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення у тому числі з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був неповнолітнім у період з листопада 2016 року по листопад 2021 року включно.

Положеннями ст. 64 ЖК України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 34 ЦК України встановлено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Також, спірні правовідносини не підпадають під вимоги ст. 33 ЦК України, якою передбачено цивільна відповідальність неповнолітньої особи.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 30 листопада 2021 року включно задоволенню не підлягають, оскільки він у зазначений період був неповнолітнім, тому не повинен нести відповідальність за зобов`язаннями щодо сплати заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за вказаний період часу.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню у частині визначення періоду, за який відповідачі повинні сплатити заборгованість.

Зокрема, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з квітня 2017 року по грудень 2021 року, з урахуванням суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 24682,49 грн.

Відповідач ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з урахуванням суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 250 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» суд задовольнив частково, окрім того відповідач ОСОБА_2 має сплатити позивачу заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення не за весь період, визначений позивачем, а з моменту досягнення особою повноліття, при цьому позивачем під час подання позовної заяви судовий збір не був сплачений, тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2522,43 грн, стягнувши їх з ОСОБА_2 у розмірі 25, 23 грн., з ОСОБА_1 у розмірі 2497, 19 грн.

Окрім того, у судовому засіданні відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду, посилаючись на те, що на час розгляду справи перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому сплатити всю суму заборгованості відповідач одним платежем не зможе.

Суд, вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання рішення суду, виходить з такого.

Положеннями ч. 1 ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За змістом ч.3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

З аналізу положень ст. 435 ЦПК України слідує, що розстрочка - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.

Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Обставинами, які ускладнюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді та безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням; суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що відповідач належним чином не обґрунтував підстави для розстрочення виконання рішення суду, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища. Окрім того, відповідач не конкретизував, яким саме чином та за який проміжок часу він може сплатити всю боргову суму.

За вказаних підстав, суд вважає, що у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Одночасно з цим суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до положень ст. 435 ЦПК України він має право після ухвалення рішення звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання, з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 24682 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання, з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2497 (дві тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 25 (двадцять п`ять) гривень 23 копійки.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 2, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток».

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 15 квітня 2024 року.

Суддя С.В. Демченко