16.04.24Справа № 336/5189/22
Пр. № 2/336/87/2024
16 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Щасливої О.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання електронних торгів недійсними,
Рішенням Шевченківського районного суду від 11 березня 2024 року задоволений позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання електронних торгів недійсними.

Означеним рішенням всупереч вимог пункту 2 частини 5 ст. 265 ЦПК України не вирішено питання про судові витрати, відомості про які надані суду.

Окрім того, до суду через систему «Електронний суд» 15 березня 2024 року надійшла заява представника позивачки адвоката Сухорукової Н.М., що за змістом є заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів судових витрат.

В заяві зазначено, що під час підготовки до судового розгляду та вирішення справи в суді інтереси ОСОБА_1 представляли адвокати Мякота С.В. та Сухорукова Н.М, за отримання професійної правничої допомоги яких позивачка сплатила 17 200 грн.

Представник просить стягнути з відповідачів в рівних частках на користь її довірительки означену суму, яка складається з вартості складання позовної заяви в сумі 4000 грн. та участі адвоката в судових засіданнях в сумі 13 200 грн. з розрахунку 1200 грн. за участь в одному судовому засіданні.

Відсутність рішення з приводу судових витрат в силу ст. 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення як з ініціативи суду, так і за заявою учасників справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України учасники справи для вирішення питання про розподіл судових витрат не викликалися.

Вирішуючи означене процесуальне питання, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться, в тому числі судовий збір і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

При зверненні до суду позивачкою сплачений судовий збір в сумі 1984 грн. 80 коп., які суд вважає за необхідне покласти на відповідача - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки саме його рішення і дії потягли за собою порушення права позивачки, тобто він є активним порушником права позивача, тоді як навмисними діями державного підприємства «Сетам», яке наділено статусом відповідача лише як організатор проведення електронних торгів, а також відповідачки ОСОБА_2 , що стала добросовісним набувачем як переможник електронних торгів, права позивачки не порушені.

Вирішуючи вимогу про відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, суд виходить з тих самих міркувань про покладення цих видатків на першого відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Представником позивачки до заяви додано копії договорів про надання правової допомоги від 26.11.2021 року № 01/26.11 між ОСОБА_1 та адвокатом Мякотою С.В. від 11.10.2022 року № 18 між ОСОБА_1 та адвокатом Сухоруковою Н.М.; акти прийому-передачі виконаних робіт від 21.02.2024 року, від 11.03.2024 року, від 30.10.2022 року.

Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам.

Разом з тим суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивачки 4000 грн., які становлять вартість складання позовної заяви, оскільки право висування такої вимоги належить самій позивачці або адвокату Мякоті С.В., який складав вказаний позов і не уповноважував адвоката Сухорукову Н.М. на звернення до суду з вказаним проханням.

Що стосується вартості участі в судових засіданнях, що обчислюється сумою в 13 200 грн., вирішуючи вказану вимогу, суд виходить з того, що з одинадцяти призначених в справі засідань фактично відбулися лише засідання 20 грудня 2023 року, 22 лютого 2024 року, 28 лютого 2024 року, 11 березня 2024 року, що означає безпідставність включення до витрат, що підлягають відшкодуванню, вартості участі адвоката в засіданнях, які не відбулися з різних причин (клопотання про відкладення судового засідання, перебування судді в нарадчій кімнаті, знаходження судді у щорічній відпустці).

Розмір обчислених з урахуванням наведених судом обставин видатків зі сплати професійної правничої допомоги становить 4800 грн. (1200 х 4 судових засідання).

Керуючись ст. ст. 137, 141, 265, 270, 352, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалити в справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання електронних торгів недійсними додаткове рішення в справі за позовом , відповідно до якого:

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1984 грн. 80 коп. судового збору, 4800 грн. витрат на отримання професійної правничої допомоги.

Решту вимог про стягнення витрат на отримання професійної правничої допомоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складений 16 квітня 2024 року.

Суддя О. В. Щаслива