Дата документу 15.04.2024 Справа № 323/2533/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 323/2533/21 Головуючий у І інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/520/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Трофимової Д.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія Країна», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шаровського С.А. звернулась до суду з позовом до АТ СК «Країна», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.08.2020, близько 17 год. 59 хв. в с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області відбулась ДТП, в якій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Позивач є особою, якій внаслідок ДТП було завдано шкоду здоров`ю. Їй заподіяна шкода, пов`язана з лікуванням, з тимчасовою втратою працездатності та моральна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну та здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 4081154, який діяв на момент настання ДТП.

За фактом ДТП Оріхівським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області вніс відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до ЄРДР за №0000753.

20.08.2020 прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія ознак кримінального правопорушення. Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену шкоду, оскільки відповідальність застрахована. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. Позивачем були заявлені вимоги про стягнення витрат на лікування в сумі 9279,15 грн., витрат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 2046,63 грн. Вказані документи відповідач отримав 29.11.2020.

Позивач наполягала на тому, що шкоду їй було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи її умислу, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2837 від 31.08.2020. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку в АТ «СК Країна», то обов`язок відшкодувати завдану шкоду позивачу, у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика. ОСОБА_1 не була офіційно працевлаштована, та як вбачається з довідки КНП «Орхівської БЛІЛ» ОРР 30, про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП від 19.08.2020, виданої на підставі адвокатського запиту в тому, що вона дійсно знаходилась на лікуванні в КНП «Орхівської БЛІЛ» ОРР 30 та була тимчасово непрацездатна з 19.08.2020 до 31.08.2020, перебувала на лікуванні у в травматологічному відділені КНП «Оріхівського БЛІЛ» ОРР 30 протягом 13 днів.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шаровського С.А. просила стягнути з АТ СК «Країна» на її користь 9279,15 грн страхового відшкодування, пов`язаного з понесеними витратами на лікування; 2046,63 грн страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 566,29 грн страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ієговської А.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позову, скаржниця зазначає, що ДТП, що трапилась 19.08.2020 за участю автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок постраждала ОСОБА_1 є страховим випадком, а шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність власника такого джерела. За відсутності доказів наявності непереборної сили та умислу потерпілої особи, цивільно-правова відповідальність не може виключатись.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ СК «Країна» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення предмета та підстав позову є правом позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, не надано доказів вини водія забезпеченого транспортного засобу «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та причинного зв`язку між отриманими позивачем ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями та діями водія ОСОБА_2 , що є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 19.08.2020 Оріхівським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що близько 17 години 37 хвилин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись на автомобілі «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, про що свідчить Витяг з ЄРДР за № 0000753 (а.с.14).

Згідно з довідкою № 760425 від 26.11.2020 про дорожньо-транспортну пригоду, 19.08.2020 трапилась ДТП за участю транспортного засобу, який належить ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 .. ДТП трапилась внаслідок порушення ОСОБА_1 п.4.14а ПДР України (а.с.15-16).

19.08.2020 слідчим СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з протоколом огляду місця ДТП, пошкодження транспортного засобу «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відсутні (а.с.17-29).

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000753, ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 323/2000/20 накладено арешт на транспортний засіб «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.30-32).

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області Царегородцевим С.І. від 18.06.2021, кримінальне провадження за № 0000753 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.31-34).

Станом на 19.08.2020 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СК «Країна», про що свідчить поліс № АО4081154 (а.с.35,74).

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2837 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходила лікування у стаціонарі у період часу з 19.08.2020 по 31.08.2020 із ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобу, закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місті з задовільним стоянням (а.с.38-39). Аналогічні відомості містяться у виписному епікризі (а.с.40-41).

Повний курс лікування ОСОБА_1 тривав з 19.08.2020 до 31.08.2020, про що свідчить довідка про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді (а.с.42).

До матеріалів справи долучені копії чеків про придбання медикаментів в аптеках (а.с.43-48).

20.11.2020 до ПАТ «СК «Країна» в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник за довіреністю ОСОБА_3 з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду за участю пішохода ОСОБА_1 та транспортного засобу «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.49, 56-57, 58-60).

20.11.2023 та 23.11.2020 ОСОБА_3 подав до ПАТ «СК «Країна» заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.50,51).

02.12.2020, 01.02.2021 та 18.02.2021 до ПАТ «СК «Країна» від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подано заяви про долучення документів на виплату страхового відшкодування з оригіналом довідки про ДТП № 760425, довідки про тимчасову втрату працездатності, виписного епікризу, виписки із медичної карти ОСОБА_1 , копії листка лікарських призначень (а.с.52,53,54).

05.12.2020, 23.03.2021 та 17.06.2021 АТ «СК «Країна» надіслало ОСОБА_3 листи, у яких, за наявності, просить надати копію постанови про закриття кримінальної справи або вирок суду за фактом вищевказаної ДТП для подальшого розгляду справи (а.с.55,75,77,79).

04.01.2020 та 17.06.2021 АТ «СК «Країна» до СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області направляло запит щодо стану досудового розслідування (а.с.76, 78).

Згідно з відповіддю від НПУ, винуватцем у ДТП, яка мала місце 19.08.2020, є ОСОБА_1 (а.с.80-82).

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, для встановлення підстав відшкодування шкоди суд має з`ясувати, чи наявні усі умови притягнення особи до цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на час дорожньо-транспортної пригоди, страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом; володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як визначено у ст.. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається із п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ст.25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 910/21313/16, відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником страхування відповідальності.

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Суд враховує, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди».

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

В ході досудового розслідування в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не встановлено, у зв`язку з чим слідчим СВ ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області кримінальне провадження за № 0000753 було закрито.

Матеріали справи не містять доказів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у зв`язку з вказаними подіями чи про скасування постанови про закриття кримінального провадження, а отже, суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не встановлено.

Натомість, за постановою про закриття кримінальної відповідальності, у якій слідчий посилається на висновок експерта № СЕ-19/108-21/441-ІТ від 03.03.2021, підтверджено факт самостійного падіння потерпілої з висоти власного зросту внаслідок втрати рівноваги. Інформація НПУ, надана на запит АТ «СК «Країна» містить відомості про те, що винуватцем вказаної ДТП є пішохід ОСОБА_1 (позивач), яка порушила п.4.14а Правил дорожнього руху України раптовий вихід пішохода на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Натомість матеріали справи не містять доказів вини водія забезпеченого транспортного засобу «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та причинного зв`язку між отриманими позивачем ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями та діями водія ОСОБА_2 , а відтак у АТ СК «Країна» відсутній обов`язок відшкодовувати шкоду позивачу.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Колегія судді дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ієговської А.О. слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: