КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4159/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», поданою представником Вовчуком Миколою Васильовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що 01 лютого 2021 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит №037_090 на умовах якого банк надав, а відповідач отримав суму кредиту у розмірі 17 800 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням умов договору в частині сплати кредиту та процентів у відповідача виникла заборгованість за договором, а тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року в загальному розмірі 21 279,16 грн, яка складається з:

- заборгованість за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року за прострочений кредит в розмірі 15 819,65 грн;

- заборгованість за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року з прострочених нарахованих відсотків в розмірі 3 645,92 грн;

- 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 811,00 грн;

- 3% річних від простроченої суми нарахованих відсотків за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 208,87 грн;

- інфляційних втрат від простроченої суми кредиту за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 591,88 грн;

- інфляційних втрат від простроченої суми нарахованих відсотків за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 201,84 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року закрито провадження в частині вимог про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Ощадбанк» - Вовчук М.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що суд дійшов передчасного висновку про закриття провадження в частині позовних вимог, які вже були вирішені судовим рішенням в рамках судової справи №761/6040/22, оскільки відмова у задоволенні позовних вимог в рамках вказаної справи спричинена неподання банком доказів видачі відповідачу кредиту за умовами договору та виписки щодо руху коштів на рахунку ОСОБА_1 .

Отже, апелянт наголошує, що банку було відмовлено у позовних вимогах в справі №761/6040/22 не з підстав незаконності позовних вимог, а тому, що позивачем не надано ряд доказів на підтвердження позовних вимог й тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог в рамках даної справи не є законним та обґрунтованим. Крім того, звертає увагу, що підстави позову у справах не є ідентичними, спір виник з різних підстав та обставин, а кредитний договір не є припиненим.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник АТ «Ощадбанк» - Вовчук М.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року в загальному розмірі 21 279,16 грн, яка складається з:

- заборгованість за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року за прострочений кредит в розмірі 15 819,65 грн;

- заборгованість за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року з прострочених нарахованих відсотків в розмірі 3 645,92 грн;

- 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 811,00 грн;

- 3% річних від простроченої суми нарахованих відсотків за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 208,87 грн;

- інфляційних втрат від простроченої суми кредиту за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 591,88 грн;

- інфляційних втрат від простроченої суми нарахованих відсотків за період з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року в розмірі 201,84 грн (а.с.1-37).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у справі №761/6040/22 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (а.с.30-31, 59-60).

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у справі №761/6040/22, АТ «Державний ощадний банк України» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року в загальному розмірі 20 124,73 грн.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження в частині вимог, мотивував своє рішення тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у цивільній справі №761/6040/22 відмовлено Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року та останнє набрало законної сили. Із вказаного рішення вбачається, що предметом спору у вказаній справі уже були вимоги за якими банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року в загальному розмірі 20 124,73 грн. Тому суд врахувавши вказані обставини та положення п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України дійшов висновку, що частина вимог, які вже були вирішені судом, а саме про стягнення заборгованості, процентів, 3% річних та інфляційних втрат за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року, не підлягають повторному розгляду у зв`язку з тим, що вже є рішення суду із аналогічного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили (справа №761/6040/22).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: "згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: "необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що:

"предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що:

"підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права".

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У справі, що переглядається вбачається, що у серпні 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що 01 лютого 2021 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит №037_090 на умовах якого банк надав, а відповідач отримав суму кредиту у розмірі 17 800 грн. У зв`язку з систематичним порушенням умов договору в частині сплати кредиту та процентів у відповідача виникла заборгованість за договором, а тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року в загальному розмірі 21 279,16 грн за період часу з 01 березня 2021 року по 14 липня 2023 року.

Із тексту рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у справі №761/6040/22 вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №037_090 від 01 лютого 2021 року за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року в загальному розмірі 20 124,73 грн. Банк посилається на ті ж обставини, що і при пред`явленні позову в даній цивільній справі №761/30202/23, проте додатково обґрунтовує свої вимоги новими доказами, які не були подані під час розгляду цивільної справи №761/6040/22.

Процесуальне законодавство України не дозволяє позивачу пред`являти новий позов до того ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, з яких вже є ухвалене судове рішення, що набрало законної сили, оскільки це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених цим рішенням суду. Таке повторне звернення фактично спрямоване на ініціювання нового розгляду та вирішення справи, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів даючи оцінку доводам апеляційної скарги враховує наступне.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предмет позову опосередковується об`єктом спірного правовідношення та суб`єктивними правами і обов`язками сторін.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали встановлено, що предметом в даній справі як і в справі № 761/6040/22, є позовна вимога про стягнення із відповідача у справі ОСОБА_1 грошових коштів, які остання має повернути банку на підставі кредитного договору №037_090 від 01 лютого 2021 року. В даній справі та в справі № 761/6040/22 сторонами є Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач). Як в цій справі, так і в справі №761/6040/22 правовою підставою повернення зазначених коштів визначено укладений між сторонами кредитний договір №037_090 від 01 лютого 2021 року.

Тобто, предмет спору, підстави та сторони спору є ідентичними.

Посилання апелянта на те, що в даній справі ним подано докази, які не були подані до суду першої інстанції під час розгляду справи №761/6040/22, що потягло за собою ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначене є доказами по справі, а не нормативно-правовими підставами звернення позивача до суду.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції закрив провадження в даній справі лише в частині позовних вимог банку про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01 березня 2021 року по 23 листопада 2021 року, а в іншій частині позовні вимоги підлягають розгляду судом першої інстанції, зокрема, щодо стягнення заборгованості за період з 24 листопада 2021 року по 14 липня 2023 року.

Отже, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану представником Вовчуком Миколою Васильовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 11 квітня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв