Справа № 2-2427/11
УХВАЛА

11 квітня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Боровков Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю заявника (боржника) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 ; Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на неправомірну бездіяльність державного виконавця та зобов`язання провести перерахунок заборгованості

встановив:

14 грудня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандія В.М., що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-2427/2011 року; зобов`язати головного державного виконавця Хандія В.М. здійснити розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням сплачених ним протягом 2014 2023 років грошових коштів стягувачу ОСОБА_2 на утримання їх сина.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавчий лист № 2-2427/2011, виданий 11 липня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2011 року до досягнення дитиною повноліття. 01 грудня 2023 року державний виконавець зробив розрахунок заборгованості за аліментами, проти якого він заперечує, оскільки розрахунок є некоректний. Так, державний виконавець не врахував оплати, які він здійснював у період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2020 року через термінали та відділення АТ «Державний ощадний банк». В зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

15 грудня 2023 року ухвалою суду скаргу залишено без руху /а.с.7/.

27 грудня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків скарги /а.с.9/.

28 грудня 2023 року ухвалою суду скаргу прийнято до розгляду /а.с.17/.

31 січня 2024 року ухвалою суду витребувано у Філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» виписку з банківського рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , відкритого в АТ «Ощадбанк» в частині надходження грошових коштів від ОСОБА_1 за період 01.08.2014 року по 30.06.2020 року /а.с.29/.

21 лютого 2024 року до суду з АТ «Ощадбанк» надійшов CD-R диск, на якому міститься запитувана інформація /а.с.37/.

04 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування додаткових доказів /а.с.132,133/.

11 квітня 2024 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні вищевказаного клопотання заявника відмовлено.

У судовому засіданні заявник Почаєвець скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить скаргу задовольнити.

Суд ухвалив проводити судовий розгляд без участі стягувача ОСОБА_2 та представника Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМ МЮ, які у судове засідання не з`явилися, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги по суті відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України. Крім цього, головний державний виконавець Хандій В.М. надав суду всі необхідні для розгляду справи документи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-2427/11 (додається до матеріалів скарги), суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні головного державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ Хандія В.М. перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження № 72618637 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2427/2011, виданого 11 липня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Зі заявою про прийняття до виконання вищевказаного виконавчого листа № 2-2427/2011 стягувач ОСОБА_2 звернулася до Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ 23 серпня 2023 року /а.с.25/.

Постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ Хандія В.М. від 24 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72618637 /а.с.178/.

Окрім того, матеріали скарги свідчать про те, що від дня винесення Залізничним районним судом м. Львова рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, а саме з 23 червня 2011 року і по день звернення до Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ із заявою про примусове виконання рішення суду (23 серпня 2023 року) стягувач ОСОБА_2 не вчиняла жодної дії щодо примусового стягнення аліментів з боржника, тобто потреби в стягненні коштів на утримання сина не виникало. При цьому, виконавчий лист був отриманий стягувачем 15 жовтня 2012 року, про що свідчить її особистий підпис в матеріалах цивільної справи № 2-2427/11.

01 грудня 2023 року головним державним виконавцем Хандієм В.М. здійснено розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому проваджені № 72618637, з якого вбачається, що боржнику ОСОБА_1 нарахована заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 242457,25 грн., боржником сплачено 97365,00 грн., і тому заборгованість зі сплати аліментів станом на вказану дату становить 145092,25 грн. /а.с.2,3/.

З вказаного розрахунку вбачається, що з серпня 2014 року по травень 2019 року, з липня 2019 року по січень 2020 року, у квітні та червні 2020 року, у липні та вересні 2023 року боржник ОСОБА_4 не сплачував ОСОБА_2 жодних грошових коштів.

ОСОБА_1 звертався до АТ «Державний ощадний банк» з письмовим запитом, в якому просив надати інформацію щодо перерахованих ним на банківський рахунок ОСОБА_2 грошових коштів протягом 2014-2020 років, проте отримав відмову від банку в наданні такої інформації /а.с.4/.

Личаківський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ листом від 27.11.2023 року № 56262/В також відмовив йому у витребуванні в АТ «Державний ощадний банк» інформації про рух коштів по рахунку відкритого на ім`я стягувача в період з серпня 2014 року по березень 2020 року /а.с.5/.

Відповідно банківської виписки з рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк» на ім`я стягувача ОСОБА_2 /а.с.41-102/, а також, квитанцій та платіжних інструкцій /а.с.118-124,143,144,147-154/ убачається, що боржник ОСОБА_1 не в повній мірі уникав батьківських обов`язків щодо дитини, перераховуючи на вказаний рахунок стягувача грошові кошти, а саме:

випискою підтверджується, що ОСОБА_1 здійснив три платежі, де призначення такого зазначено, як сплата аліментів, а в графі «платник» вказано прізвище боржника « ОСОБА_1 », зокрема, у лютому, березні та травні 2019 року по 1500 грн. кожного місяця;

випискою підтверджується, що ОСОБА_1 здійснив наступні платежі, де призначення платежу ним не було зазначено взагалі, проте а в графі «платник» вказано його прізвище. Так, ОСОБА_1 були перераховані стягувачу наступні суми грошових коштів: серпень 2015 року 500 грн.; липень 2016 року 1500 грн.; лютий, березень 2017 року по 1000 грн.; квітень, травень 2017 року по 850 грн.; липень, серпень по 1000 грн.4жовтень 2017 року 1300 грн.; листопад 2017 року 800 грн.; грудень 2017 року 1200 грн., січень 2018 року 1295 грн., лютий квітень 2018 року 1300 грн.; квітень 2019 року 1500 грн.; листопад 2019 року два платежі 1000 грн. та 1600 грн.; січень, лютий 2020 року по 1800 грн. Крім цього, на підтвердження вказаних платежів стягувач надав банківські квитанції;

випискою підтверджується, що мати стягувача Почаєвець Оксана /а.с.146/ та його рідна сестра ОСОБА_5 /а.с.141,142/ також здійснювали платежі, де в графі призначення платежу ними нічого не зазначалося, проте а в графі «платник» вказано їх прізвища « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 », а саме: ОСОБА_6 оплатила у березні, листопаді 2019 року, березні, серпні 2021 року, грудні 2023 року по 1000 грн. кожного місяця, у березні, листопаді 2020 року та січні 2023 року по 500 грн., у вересні 2021 року -3000 грн., грудні 2022 року 600 грн. /а.с.147-154/, а ОСОБА_5 здійснила два платежі протягом червня 2019 року на загальну суму 2000 грн., а в грудні 2022 року та березні 2023 року по 1000 грн. кожного місяця. Крім цього, на підтвердження вказаних платежів стягувач надав банківські квитанції /а.с.143,144/.

З письмових пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 убачається, що вони перераховували вказані кошти стягувачу ОСОБА_2 на прохання божника, як аліменти на утримання дитини сторін /а.с.139,145/.

Також, у вищевказаній банківській виписці АТ «Державний ощадний банк» наявна інформація про інші платежі, яке здійснювалися на зазначений рахунок в період з 2014 року по 2020 рік, проте в графі «платник» відсутні будь-які прізвища платника, а відтак, суд позбавлений можливості прийти до висновку якою конкретною особою вказані платежі здійснювалися протягом 2014 2020 років, а також, щодо призначення платежів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

26 березня 2024 року головним державним виконавцем Хандієм В.М. здійснено новий розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому проваджені № 72618637, з якого вбачається, що боржнику ОСОБА_1 нарахована заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 252159,25 грн., боржником сплачено 123399,00 грн., і тому заборгованість зі сплати аліментів станом на вказану дату становить 128860 грн. /а.с.114,115/.

З вказаного розрахунку та листа Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ від 26.03.2024 року № 22536/в6 убачається, що 26 березня 2024 року державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів на підставі даних, які містяться у вищевказаній банківській виписці з рахунку стягувача, проте, враховано лише три платежі за лютий, березень та травень 2019 року по 1500 грн. за кожний місяць, тобто, ті платежі в яких графі призначення платежу зазначено «аліменти».

Інші платежі, які надходили на рахунок стягувача протягом червня 2014 2023 року, зокрема, в яких у графі призначення платежу не зазначено «аліменти», державним виконавцем при перерахунку заборгованості по аліментах не були враховані.

Боржник ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги на дії державного виконавця посилається на безпідставне неврахування головним державним виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківський рахунок стягувача ОСОБА_2 та звертає увагу суду на те, що грошові перекази здійснені ним, його матір`ю та сестрою без позначки «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання дитини.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) міститься висновок про те, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на наведене, суд, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, приходить до висновку, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», проте із зазначеним в графі платника прізвища боржника, а також, прізвищ його матері та сестри ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ), надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами. Доказів на підтвердження наявності будь-яких договірних зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника. Додатково потрібно врахувати, що позиція стягувача щодо природи спірних коштів є суперечливою, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 та його близькими родичами на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.

Крім цього, суд зазначає, що на час виконання розрахунку за минулий період, зокрема з 01 серпня 2014 року по 04 жовтня 2016 року, діяла редакція частини 3 статті 197 СК України, за якою суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, але вказана редакція діяла до 05 жовтня 2016 року та Законом України від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII частину 3 статті 197 СК України виключено.

Враховуючи, що за частинами 3, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» сума заборгованості визначається виконавцем, а згідно частини 3 статті 197 СК України до 04 жовтня 2016 року стягувач ОСОБА_2 зобов`язана зазначити та довести поважність непред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки про рішення суду про стягнення аліментів їй було відомо з дня його ухвалення 23 червня 2011 року, при цьому стягувачем в заяві про примусове виконання рішення суду жодних причин непред`явлення виконавчого листа понад вісім років до виконання не зазначено, а державним виконавцем Хандієм В.М. такі причини не встановлені, тому заборгованість ОСОБА_4 має бути розрахована державним виконавцем саме з 05 жовтня 2016 року, а не з 01 серпня 2014 року.

Відповідний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі №523/1974/16-ц, який обов`язковий до врахуванням судами під час ухвалення рішення в аналогічних спорах.

Разом з тим, суд вважає, що державний виконавець при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами підставно не врахував платежі, які здійснювалися на рахунок стягувача ОСОБА_2 , в яких у графі «платник» взагалі відсутнє будь-яке прізвище, що унеможливлює індинтефікувати не тільки призначення платежу, а і самого платника. При цьому, будь-які висновки щодо можливого платника є лише припущеннями, а встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої висновки мотивувати з урахуванням цього, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Судом також з`ясовано, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 серпня 2014 року у справі № 462/3924/14-ц ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 300 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 06 червня 2014року /а.с.136,137/.

З пояснення боржника ОСОБА_1 вбачається, що він, сплачуючи аліменти на утримання сина, вважав, що він одночасно несе витрати відповідно до вищевказаного рішення суду від 14 серпня 2014 року. Тобто, щорічно, починаючи 06 червня 2014 року, ОСОБА_9 сплачував у добровільному стягувачу додаткові витрати на утримання сина в розмірі 3600 грн. (300 грн. х 12 місяців), і тому грошові кошти в розмірі 300 грн., які боржник мав сплачувати щомісячно боржнику, як додаткові витрати на утримання сина також не можуть бути враховані під час визначення заборгованості зі сплати аліментів, як такі, які сплачені на виконання рішення суду від 23 червня 2011 року у межах виконавчого провадження № 72618637.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність визнання неправомірними дії головного державного виконавця, що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-2427/2011 року.

Разом з тим, вимога про зобов`язання головного державного виконавця провести перерахунок заборгованості за аліментами підлягає частковому задоволенню, і тому, останнього слід зобов`язати провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 72618637 з урахуванням лише тих квитанцій, поданих боржником, в яких у графі «платник» значені прізвища « ОСОБА_1 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_5 » щодо перерахування коштів ОСОБА_1 сплачених ОСОБА_2 на утримання їх сина та з дотриманням положення частини 3 статті 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05.10.2016 року, а також, з урахуванням сплачених боржником у добровільному порядку додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 300 грн. щомісячно, а відтак, в решті вимог скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. 449,451,453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 ; Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на неправомірну бездіяльність державного виконавця та зобов`язання провести перерахунок заборгованості задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандія В.М., що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-2427/2011 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хандія В.М. провести перерахунок заборгованості за аліментами в межах виконавчого провадження № 72618637 з урахуванням банківської виписки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та квитанцій, поданих боржником ОСОБА_1 , в яких у графі «платник» значені прізвища « ОСОБА_1 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_5 » щодо перерахування коштів ОСОБА_1 сплачених ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 та з дотриманням положення частини 3 статті 197 Сімейного Кодексу України, редакція якого діяла до 05.10.2016 року, а також, з урахуванням сплачених боржником у добровільному порядку додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 300 грн. щомісячно.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складаний 16 квітня 2024 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.