Справа № 201/2888/24
Провадження № 2-з/201/98/2024
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

16 квітня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заявупозивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

16.04.2024 позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна - однокімнатної квартири, загальною площею 35,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті та ухвалення остаточного рішення.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, перевіривши додержання заявником вимог статті 151 ЦПК України, вважає, що заяву слід повернути заявнику, з таких підстав.

Частиною 1 ст. 153ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заява за змістом і формою повинна відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України.

Також згідно із п. 6 ч. 1 ст.151ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У порушення вимог п. 6 ч. 1 ст.151ЦПК України у заяві не вказані пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, ч. 6 ст. 151ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із п. п. 4 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення до суду із даною заявою становить 605,60 грн.

Проте позивач вказує, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Суддя не погоджується із тим, що заявник звільни від сплати судового збору, з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, норма п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Тому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 12,13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 12 лютого 2020 року здійснено висновок про те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав, як учасників бойових дій.

Отже, не може прийняти до уваги підставу про звільнення від сплати судового збору, оскільки даний позов про стягнення заборгованості за договором позики не відноситься до спору, що стосується учасника бойових дій, постраждалого учасника Революції Гідності, Герої України, який пов`язаний з порушенням їхніх прав.

Відтак, заявником в порушення вимог Закону України «Про судовийзбір» при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не було сплачено судовий збір.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищезазначене, заява позивача про забезпечення позову не відповідає вимогам п. 6 ч. 1, ч. 6 ст. 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.

Разом з тим, суддя роз`яснює заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного,керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - повернути заявнику, разом із всіма додатками.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.С. Наумова