КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/6201/23

провадження № 22-ц/824/1800/2024

20 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Колесніченко М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного ) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, відшкодування збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Таштанової Олени Георгіївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року в складі судді Арапіної Н. Є.,

встановив:

08.05.2023 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Таштанової О. Г. звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України ( далі - МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені за прострочення виплати страхового відшкодування, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Субару», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього штраф в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД», яку було вилучено з учасників МТСБУ.

01.06.2016 та 26.06.2017 ОСОБА_1 звертався до МТСБУ з заявою про здійснення страхового відшкодування, проте отримав відповідь про необхідність чекати визнання ПАТ «Страхова компанія «Скайд» банкрутом.

Постановою Господарського суду м. Києва від 04 серпня 2021 року ( справа №910/17371/20) ПАТ «Страхова компанія «Скайд» визнано банкрутом.

14.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про здійснення страхового відшкодування, яка була останнім проігнорована.

03.03.2023 ОСОБА_1 знову звернувся до МТСБУ з заявою про здійснення страхового відшкодування, яка була залишена без задоволення, оскільки відповідно до відомостей МТСБУ страховий поліс винуватця ДТП значиться як недійсний.

Позивач вважав, що у разі недійсності страхового полісу винуватця ДТП, у МТСБУ ще в 2016 році виник обов`язок здійснити страхове відшкодування.

Згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 09.07.2010 ( у редакції від 19.02.2016 року), розмір страхових сум за договорами ОСЦПВ становить 100 000 грн на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілих.

Згідно з приписами ст. 41 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на отримання страхового відшкодування з урахуванням розміру пені за весь час заборгованості відповідача. Розрахунок пені починається зі спливом 90 днів після подання заяви про страхове відшкодування та набрання законної сили постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки відповідач весь час мав доступ до власних баз даних та міг перевірити чинність полісу у будь-який момент, але навмисно затягував час здійснення страхової виплати то позивач має право вимагати здійснення страхового відшкодування з урахуванням пені за весь час з моменту, як у відповідача виник обов`язок здійснити таке відшкодування.

Таким чином, борг МТСБУ по страховому відшкодуванню станом на 04.05.2023 становить 362 113 грн 30 коп. : 100 000 грн (сума боргу) + 88 192,29 грн (інфляційне збільшення) + 173 921,01 грн (штрафні санкції).

Через недобросовісну поведінку МТСБУ позивач був вимушений звернутись до Господарського суду м. Києва у справі про банкрутство ПАТ «СК «СКАЙД», через що зазнав втрати по сплаті судового збору - 4 540 грн та витрат на правничу допомогу адвоката -13 700 грн, які позивач має право компенсувати за рахунок відповідача.

Оскільки позивач через протиправні дії МТСБУ тривалий час ( 7 років) не міг поновити своє порушене право та фактично втратив транспортний засіб, який не міг використовувати для власних цілей, позивач вважав за доцільне вимагати здійснення відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 :

- суму страхового відшкодування в розмірі 362 113,30 грн;

- вимушені витрати в межах справи №910/17371/20 через неправомірні дії МТСБ у розмірі 18 240 грн;

- у відшкодування моральної шкоди - 70 000 грн 00 коп.

Також позивач просив відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

14.09.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Таштанова О. Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що МТСБУ підтвердило факт «недійсності» страхового полісу винуватця ДТП, а тому у останнього ще у 2016 році виник обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування.

МТСБУ у даних правовідносинах виступає страховиком, отже має обов`язок відшкодувати шкоду потерпілій особі, а у подальшому заявити регресний позов винуватцю.

Суд першої інстанції під час ухвалення рішення допустив невірне застосування норм матеріального права, оскільки відповідно до чинного законодавства України позивач має право отримання страхового відшкодування незалежно від стягнення шкоди з винуватця ДТП.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням здійснити страхове відшкодування, проте останній ігнорував законні вимоги позивача, що вказує на недобросовісну поведінку відповідача та призвело до відтермінування отримання страхового відшкодування та виникнення у позивача права вимагати стягнення пені.

Щодо додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що позивач або його представник не отримували відзив на позовну заяву , в якому заявлено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат , що є обмеженням права сторони позивача в поданні заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Питання про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу повинно було вирішуватись протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду. Проте було порушено процесуальні строки, які встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та розглянуто заяву відповідача через 22 дні, а саме 05 вересня 2023 року.

11.10.2023 представник МТСБУ - адвокат Гусєв П. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції цілком правомірно визнав необґрунтованими доводи позивача щодо того, що МТСБУ несе відповідальність за страховика, оскільки позивач задовольнив свої вимоги за рахунок винної особи.

У разі задоволення позову на винну у ДТП особу буде покладено тягар подвійної відповідальності за те саме порушення, що не передбачено законом.

В судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференцзв`язку, представник ОСОБА_1 - адвокат Таштанова О. Г. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Субару», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього штраф в розмірі 340 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року (справа №520/14468/16-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто у якості матеріальної шкоди 197 388 грн, моральної шкоди 10 000 грн та судові витрати 4 520 грн.

Як зазначив позивач в позовній заяві, відповідно до оцінки матеріальної шкоди внаслідок ДТП стало відомо, що ОСОБА_1 зазнав матеріальну шкоду у розмірі 197388 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року (справа №910/17371/20 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "СК "Скайд" на суму 178 663,22 грн та зобов`язано ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Тищенко О. І. включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 178 663,22 грн до реєстру вимог кредиторів ПАТ "СК "Скайд".

Згідно відповіді МТСБУ від 08.03.2023 №3-016/7795 , договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Поліс №АЕ/9053877), укладений ПАТ "СК "Скайд" по відношенню до транспортного засобу марки Mercedes-Benz| з номерним знаком НОМЕР_1 , обліковується як "не дійсний".

Позивач зазначав, що відсутність страхування відповідальності винуватця ДТП не звільняє МТСБУ від обов`язку здійснити страхове відшкодування на його користь.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності судового рішення про стягнення суми заподіяної шкоди з винуватця ДТП, у позивача відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування з МТСБУ.

Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та пені є похідними від вирішення спору щодо стягнення страхового відшкодування, тому зазначені вимоги задоволенню також не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс внаслідок звернення до Господарського суду м. Києва у справі про банкрутство ПАТ "СК "Скайд" та за подання заяви про кредиторські вимоги є необґрунтованими. Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності складу правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Позивачем також не надано належних та допустимих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, а також наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача та вина останнього в її заподіянні, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, зокрема завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовані статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зокрема, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

За наведеним у статті 1 Закону України "Про страхування" визначенням, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Зазначеним Законом у статті 7 встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон №1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі (ст. 4 Закону №1961-IV).

МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. До основних завдань МТСБУ віднесено, зокрема, здійснення виплати із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом (п. 39.1, пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону №1961-IV).

Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені статтею 41 Закону №1961-IV, згідно з підпунктом (а) пункту 41.1 якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом встановлено, що на час звернення до МТСБУ про здійснення відшкодування завданої шкоди, заподіяної транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач звернувся з позовом до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди в повному обсязі.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд ( частина перша статті 12 ЦК України).

Позивач у цій справі просить стягнути з МТСБУ відшкодування матеріальної шкоди, яка вже була присуджена з винної в ДТП особи на його користь відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року (справа №520/14468/16-ц).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач в даному випадку має право на отримання страхового відшкодування незалежно від стягнення шкоди з винуватця ДТП є необґрунтованими.

Заявлені вимоги за своєю суттю є подвійним стягненням відшкодування однієї і тієї ж шкоди, що законом не допускається.

Наявність невиконаного судового рішення про стягнення з винної особи завданої шкоди не може бути підставою для покладення на МТСБУ зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування з урахуванням штрафних санкцій, а також збитків позивача, понесених у зв`язку з зверненням до Господарського суду міста Києва у справі про банкрутство ПАТ "СК "Скайд".

Суд першої інстанції розглянув справи та ухвалив правильне по суті рішення про відмову у позові.

Щодо додаткового рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач МТСБУ просило суд стягнути з позивача ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу, які планує понести МТСБУ у зв`язку із зверненням за правовою допомогою в розмірі 2 000,00 грн, за подання відзиву на позовну заяву (а.с.55-63).

Також МТСБУ долучило до відзиву договір № 4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права від 12 жовтня 2021 року, укладений між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП»; додаткову угоду до договору про надання послуг в сфері права від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021 від 28 грудня 2021 року; додаткову угоду № 928 до договору про надання послуг в сфері права від 12 жовтня 2021 року № 4.1/12-10/2021 (а. с. 66-73).

До вказаного відзиву відповідачем надано докази надіслання копії відзиву на адресу позивача ( а. с. 54).

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд першої інстанції вважав, що визначена вартість наданої правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн з огляду на предмет та підстави позову є обґрунтованою. Позивач не заперечував проти визначеного розміру витрат на правничу допомогу.

Отже апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення вказаних витрат на користь відповідача.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, докази понесених відповідачем витрат у суді апеляційної інстанції не надані, підстави для нового розподілу судових витрат та стягнення витрат за перегляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Таштанової Олени Георгіївни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.04.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук