Справа № 486/462/22
Провадження № 2/486/25/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Волкової О.І.,

за участю: секретаря судового засідання Соболевської І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську, Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики на підставі розписок.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він позичив ОСОБА_2 05.03.2021 грошові кошти у сумі 41500 грн., а 22.12.2021 ще 6150 грн., загалом позичив 47650 грн., що підтверджується розписками відповідача. Частину коштів в сумі 1500 грн. відповідач повернув. Відповідно до розписки від 05.03.2021 відповідач до 01.11.2021 зобов`язаний був повернути усю суму боргу, але обов`язок свій не виконав.

Посилаючись на ст.ст.526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за розписками 46150 грн, втрати від інфляції в сумі 6845,83 грн, 3% річних в сумі 1470,12 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2300 грн.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що з відповідачем знайомий близько 8 років, він періодично надавав у борг відповідачеві кошти. В зв`язку з тим, що відповідач вчасно не повернув кошти, він вирішив оформити це у вигляді розписок. Просив суд стягнути кошти.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що розписки він дійсно надав на вимогу позивача, але стверджував, що він з ним розрахувався в повному обсязі за товар (консерви, коньяк, цигарки), який йому надавав для реалізації ОСОБА_1 . Стверджує, що кошти він віддавав частково, передавав їх спільними знайомими. Пояснив, що він не має жодного боргу перед відповідачем, так як розписки, на підставі яких позивач звернувся до суду, були написані ним на вимогу позивача і в оплату продуктів, які відповідач отримав для реалізації, та за які він уже розрахувався. Розрахунок відбувався як беззпосередньо із ОСОБА_1 , так і через спільних знайомих - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (прізвища не пам`ятає), тому просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що він кошти в борг у позивача ніколи не брав, а розписки написані ним на вимогу позивача, який намагається в подвійному розмірі отримати гроші за товар.

Позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечував факт передачі та реалізації його товару ОСОБА_2 , але заперечував факт того, що розписки, надані йому відповідачем відбувалися без передачі грошових коштів.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , який підтвердив пояснення відповідача та пояснив, що дійсно брав у ОСОБА_2 кошти, які потім передавав ОСОБА_1 , двічі в сумі 3500 грн. та 5000 грн. Окрім того, свідок пояснював, що ОСОБА_1 знає давно, оскільки разом працювали на АЕС, і гроші передавав за його проханням, також йому відомо, що ОСОБА_1 неодноразово передавав до м.Южноукраїнська товари у вигляді консерв,які реалізовував відповідач на його прохання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 05.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 41500 грн., які зобов`язався повернути до 01.11.2021 року (а.с.26).

Відповідно до розписки від 22.12.2021 року, яка викладена на одному аркуші формату А4 написано, що ОСОБА_5 бере у борг у ОСОБА_1 6150 грн., і на цьому ж аркуші тою ж датою зазначено, що ОСОБА_2 повернув частину боргу в сумі 1500 грн. (а.с.29).

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не передавалися безпосередньо кошти відповідачеві, а на його вимогу ці розписки були написані відповідачем за одержаний від нього товар у вигляді коньяку, консерв, тушонки, цигарок, які передавав позивач для реалізації відповідачеві. Ці обставини судом встановлені як з пояснень відповідача, так і з пояснень самого позивача та свідка ОСОБА_3 , який допитувався в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою. Крім того суд зобов`язаний використовувати в судовому процесі державну мову.

Разом з тим позивачем долучено до матеріалів справи письмовий доказ у вигляді розписок, які складені російською мовою.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотиву є відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином судом встановлено, що позивач при розгляді справи не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що ним було передано грошові кошти відповідачеві, за яких обставин, з якою ціллю та метою та на яких умовах.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому слід відмовити у його задоволені у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 07.03.2024 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена Волкова