П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року місто Київ

справа №756/10388/23

провадження№22-ц/824/6035/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В. ,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство "Універсал Банк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кеню Денисом Васильовичем,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Диби О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ "Універсал Банк" про захист прав споживачів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 грудня 2019 року вона підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ "Універсал Банк", за умовами якої їй було відкрито рахунок та видано кредитну карту Monobank, на якій встановлено кредитний ліміт. Умовами підписаної анкети-заяви не передбачено процентної ставки, строку дії ліміту, графіку повернення коштів та відповідальності у вигляді неустойки.

Зазначає, що заборгованість за отриманими у банку коштами погашена, що підтверджується відповідною випискою з особового рахунку.

Представники банку продовжують турбувати її дзвінками та повідомленнями з вимогами погасити заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 37004,18 грн.

Вважає, що нарахована банком заборгованість є безпідставною та неправомірною, оскільки анкета-заява не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру та порядку нарахування відсотків, а також щодо відповідальності у вигляді неустойки.

Сама по собі анкета-заява не може бути доказом укладення кредитного договору, а з умов та тарифів банку, на які банк посилається виставляючи їй заборгованість, неможливо встановити, що саме такі розуміла та погодила позивач? підписуючи анкету-заяву.

Просила визнати зобов`язання з повернення коштів за анкетою-заявою про відкриття банківського рахунку Monobank в гривні та встановлення кредитного ліміту від 14 грудня 2019 року, укладеною між нею та банком, припиненими.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк" про захист прав споживачів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кеню Д.В. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що рішення підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема зазначив, що 14 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, за умовами якої позивачу відкрито рахунок та видано кредитну карту Monobank, на якій встановлено кредитний ліміт. Анкетою-заявою не передбачено процентної ставки, строку дії ліміту, графіку повернення коштів та відповідальності у вигляді неустойки. Заборгованість за отриманими у банку коштами позивачем повернута, що підтверджується відповідною випискою з особового рахунку позивача. Представники банку продовжують турбувати ОСОБА_1 дзвінками та повідомленнями з вимогами погасити заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 37004,18 грн., посилаючись на те, що процента ставка передбачена Умовами і правилами надання банківських послуг, розміщеними на офіційному веб-сайті АТ "Універсал Банк" та в додатку Monobank.

Позивач вважає, що нарахована банком заборгованість є безпідставною та неправомірною, оскільки анкета-заява не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру та порядку нарахування відсотків, а також щодо відповідальності у вигляді неустойки.

Сама по собі анкета-заява не може бути доказом укладення кредитного договору з відповідними процентами, оскільки анкета таких процентів не містить. З Умов та тарифів банку, на які банк посилається виставляючи позивачу заборгованість, неможливо встановити, що саме їх розумів та погодив позивач підписуючи анкету-заяву.

Між сторонами відсутні будь-які обов`язки щодо сплати відсотків, умови яких були погоджені в письмовому вигляді. З анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, середній дохід тощо.

Однак, інформація щодо умов кредитування, строку дії договору, відповідальності на невиконання його умов - відсутні.

Отже підписана між банком та ОСОБА_1 анкета-заява є виключно документом інформативного характеру та не породжує виникнення між сторонами будь-яких правовідносин зі сплати відсотків.

Не дивлячись на відсутність будь-яких погоджених між сторонами умов кредитування, зокрема сплати позивачем відсотків за нібито користуваннямкредитними коштами, з виписок по рахунку вбачається, що банк з 1 лютого 2020 року і по теперішній час нараховує та списує відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 37006,81 грн..Саме цю суму заборгованості банк і вимагає погасити, вважаючи це боргом зі сплати процентів, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про визнання зобов`язання з повернення кредитних коштів припиненим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ " Універсал Банк" - адвокат Яковлев О.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Додатково пояснив, що позивачка ОСОБА_1 вважає, що банк здійснив нарахування їй невірної суми заборгованості, не погоджується з таким нарахуванням, а тому вважає, що банк порушує її права як споживача. Фактично з 14 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву, погодилась з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ " Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів (monobank | Universal Bank), Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Договір про надання банківських послуг, укладений між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 , є правомірним правочином. На дату підписання 14 грудня 2019 року Анкети-заяви ОСОБА_1 отримала у мобільному додатку Умови та Правила, Тарифи із повною інформацією щодо надання банківських послуг за цим продуктом і була з таким документом ознайомлена та мала такі примірники. Сама позивачка ОСОБА_1 за змістом позову наголошує, що вона та АТ " Універсал Банк" уклали договір, оскільки остання підписала Анкету-заяву, отримала платіжну картку та користувалась коштами в межах кредитного ліміту та взагалі банківськими послугами в межах договору. ОСОБА_1 особисто отримала та активувала картку. Активація картки здійснена ОСОБА_1 по мобільному телефону через мобільний додаток " monobank ", вхід до якого здійснюється за умови введення коректного ПІН-коду, який відомий лише їй. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки. Крім цього, не здійснивши дій у мобільному додатку щодо ознайомлення із документами (отриманими примірниками) позивачка не могла натиснути кнопку "Далі" і перейти до наступної дії. Під час кожної маніпуляції клієнта у мобільному додатку та обрання ним тієї чи іншої опції із дією натискання його дії підтверджуються згенерованим за його згодою електронним підписом, який прирівнюється до власноручного. Таким чином, ОСОБА_1 та АТ " Універсал Банк" досягли згоди по всім умовам, погодили їх та підтвердили своє волевиявлення підписами : як фізично в Анкеті-заяві так і у мобільному додатку через використання позивачем електронного підпису. ОСОБА_1 , як клієнт банку користувалася банківськими послугами у межах продукту "monobank ", що підтверджується довідкою про рух коштів. Відповідно до п.6.2.1 Глави 6 "Права та обов`язки сторін" Розділу ІІ " Умови випуску та користування Платіжними картками " Умов і правил, клієнт зобов`язується погашати заборгованість та оплачувати послуги банку в повному обсязі відповідно до договору, в тому числі в разі пред`явлення претензій по зроблених операціях до моменту прийняття остаточного рішення про задоволення таких претензій. Під час підписання Анкети-заяви 14 грудня 2019 року, було встановлено кредитний ліміт ОСОБА_1 на її банківський карті в розмірі 15 500 грн., після чого такий ліміт змінювався як за ініціативою клієнта, так і за ініціативою банку. Тому твердження ОСОБА_1 про те, що вона не надавала згоди на нарахування процентів за користування кредитними коштами є хибними, оскільки позивачка особисто неодноразово зверталася до банку про зміну кредитного ліміту, а отже звертаючись до банку, погодилась на запропоновані умови банку, користуючись кредитними коштами та здійснюючи оплату за користування кредитними коштами. Крім того, на записах розмов працівників банку з ОСОБА_1 та зі змісту переписки у месенджерах (які були додані до відзиву на позову), остання погоджувалась з наявністю боргу, нарахованими банком відсотками за користування кредитними коштами та обіцяла їх погасити.

Вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

Правовідносини, які наразі існують між сторонами щодо відкриття поточного рахунку, випуск платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами, є наслідком вже укладеного сторонами по справі договору про надання банківських послуг від 14 грудня 2019 року, який позивачкою ОСОБА_1 певний час виконувався та виконується станом на сьогодні, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору. Отже, подання ОСОБА_1 позову до суду є спробою уникнення позивачкою своїх кредитних зобов`язань перед банком.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кеню Д.В. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача АТ " Універсал Банк" - адвокат Яковлев О.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, вислухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 14 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 підписала з АТ «Універсал Банк» договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, на підставі чого отримала кредит у розмірі 15500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4%).

Згідно з п.п.2,3 анкети-заяви позивач погодився та підтвердив своїм підписом, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підтвердив, що знайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Відповідно до п.п. 2.1 п.2 Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору у тому числі, платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів Національного Банку України.

Підпунктом 2.1 п.2 Розділу IІ Умов визначено, що для надання послуг Банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання Клієнтом анкети-заяви та отримання Картки.

У відповідності до п. 5.10 Розділу IІ Умов сума щомісячного мінімального платежу визначається Банком відповідно до Тарифів, але не менше 100 грн. та не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором. Мінімальний платіж формується в перший день місяця наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до 23:55 останнього дня місяця наступного за звітним місяцем.

Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені у мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами (п. 5.11 Розділу IІ Умов).

Згідно п. 5.15 Розділу IІ Умов за порушення строків сплати щомісячного мінімального платежу клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою внаслідок невнесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії пільгового періоду за карткою.

Згідно п. 5.16 Розділу IІ Умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного Клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Пунктом 5.22 Розділу IІ Умов встановлено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній частці у разі невиконання клієнтом зобов`язань за договором.

На залишок простроченої заборгованості банком нараховується неустойка, передбачена Тарифами, а саме: від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50 грн.; від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100 грн.; від 91 до 120 (210) днів - штраф, розрахований за формулою 100 грн. + 6,2% від суми загальної заборгованості за перший день відповідного календарного місяця, при цьому діє ставка 0,00001% річних; від 121 (211) дня (до повного погашення) - штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,2% на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання, при цьому діє ставка 0,00001% річних.

Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі.

Згідно довідки про зміну кредитного ліміту (а.с.57), кредитний ліміт позивача зменшувався та збільшувався декілька разів, починаючи з 14 грудня 2019 року, в подальшому станом на 10 травня 2021 року кредитний ліміт становив 35000 грн.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Банк використовує електронний договір та застосування електронного підпису. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється безпосередньо у точці видачі або спеціалістом банку, який виїжджає за адресою, вказаною клієнтом.

У випадку, коли особа не дає згоди щодо умов і правил надання банківських послуг у за стосунку «Monobank» шляхом накладення електронного цифрового підпису, тоді застосунок не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку, проведення будь-яких операцій без такого підтвердження є неможливим, без отримання листа на електронну пошту та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету кредитний договір з позичальником не був би укладений.

Позивачка ОСОБА_1 після отримання банківської картки активно користувалася кредитними коштами.

Судом установлено, що умови кредитування позивачка ОСОБА_1 розуміла та погодила, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримала, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком та позичальником ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що вона ознайомлена з умовами кредитування та згодна з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно у письмовій формі: у паперовому вигляді, у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному вебсайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19).

Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно п. 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою Правління НБУ №78 від 14.08.2017, використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між установою і клієнтом установи, який укладається в письмовій формі (у формі паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованими ЕП сторін) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта установи відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Відповідно до п.п.23,24 цього Положення установи та їх клієнти під час вчинення правочинів у вигляді електронних документів мають право використовувати удосконалений ЕП на підставі договору з урахуванням вимог п. 14 розділу ІІ цього Положення. Установа визначає технологію використання удосконаленого ЕП та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи.

Відповідно до п.44 цього Положення установа визначає технологію використання удосконаленої електронної печатки та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи.

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

На підтвердження факту укладення кредитного договору як позивачкою ОСОБА_1 , так і представником відповідача АТ "Універсал Банк" надано суду анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 14 грудня 2019 року, яка містить власноручні підписи представника банку та позичальника ОСОБА_1 , із світлокопіями її паспорту, даними РНОКПП, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.

Форма та порядок укладання договору відбулась у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети до договору про надання банківських послуг «monobank» шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахована банком заборгованість є безпідставною та неправомірною, оскільки анкета - заява не містить необхідних умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків, а також щодо відповідальності у вигляді неустойки, а саме Анкета-заява не є доказом укладення кредитного договору з відповідними процентами, оскільки анкета таких пролетів не містить, є безпідставними та не приймаються судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення суду.

Із наданого представником АТ "Універсал банк" алгоритму укладення кредитного договору встановлено, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифами за карткою Monobank подальше укладення електронного договору кредиту є неможливим. Отже, заповненням Анкети-заяви позивачка ОСОБА_1 підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що умови кредитування позивачка ОСОБА_1 розуміла та погодила, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримала, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві.

При цьому колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року.

У цій справі відповідачем доведено на підставі належних доказів, з урахуванням особливостей проекту monobank, волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення.

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, не лише отримала кредитні кошти, а і систематично користувалася наданим банком кредитом, періодично вносячи кошти на його погашення, в тому числі, і на погашення відсотків за користування кредитними коштами, тим самим висловлюючи свою згоду із запропонованими банком умовами щодо нарахування та сплати таких відсотків.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки є аналогічними доводам позовної заяви, яким уже надавалася оцінка судом першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, по суті зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального права, а тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кеню Денисом Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 12 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус