Справа № 381/809/23
Провадження № 2/369/1021/24
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить: земельна ділянка, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; садовий будинок, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 був батьком позивача, а тому він є спадкоємцем першої черги. Іншим спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину є відповідач ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 313/2012. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю, а тому вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини земельної ділянки, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на частини садового будинку, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому остання позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року витребувано від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 313/2012, номер в спадковому реєстрі 53563081, яка заведена після смерті ОСОБА_3 .

15.06.2023 року до суду від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 .

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 535 від 31.10.2023 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 381/809/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою суду від 02.11.2023 року (суддя Янченко А.В.) прийнято до розгляду цивільну справу № 381/809/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 25.01.2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01 квітня 2024 року на 11 год. 00 хв.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; садовий будинок, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 був батьком позивачки за зустрічним позовом, а тому вона є спадкоємцем першої черги. Іншим спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину є відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 позивачка за зустрічним позовом звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 313/2012. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці за зустрічним позовом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю, а тому вимушена звернутись до суду із даним зустрічним позовом.

Просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини земельної ділянки, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на частини садового будинку, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання 01.04.2024 року позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду подані заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві 29.05.2012 року, актовий запис № 9813.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить: земельна ділянка, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садовий будинок, площею 93,3 кв.м, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 був батьком позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Відповідач змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.01.1997 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 313/2012 до майна померлого ОСОБА_3 , інших спадкоємців першої черги, які виявили бажання прийняти спадщину - немає, а тому позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги до майна померлого.

Також судом встановлено що після смерті ОСОБА_3 позивач та відповідач прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 32054670 від 18.10.2012.

Крім того, позивач за первісним позовом прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, оскільки проживав разом з померлим на день його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

На підставі заяв позивача та відповідача була заведена спадкова справа № 313/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 32054670 від 18.10.2012.

Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

З матеріалів спадкової справи, також, вбачається, що 14.11.2013 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мусієнко К.П. позивачу та відповідачу було видано свідоцтва про на спадщину за законом на 1/3 та 1/2 відповідно частини квартири під номером АДРЕСА_2 .

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та садовий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 позивачу та відповідачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджується постановами державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. вих. № 63502/31 від 10.02.2023 року та вих. № 110902/31 від 07.03.2023 року.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази для суду не мають заздалегідь встановленої сили. При цьому, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належність земельної ділянки та садового будинку померлому ОСОБА_3 підтверджується:

- рішенням Гатненської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 06.04.1995 року № 3/6;

- державним актом на право приватної власності на землю, виданий Гатненською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення від 06.04.1995 року № 3/6 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5076;

- свідоцтвом про право власності на садовий будинок від 06.02.1995 року, записаний в реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 81;

- довідкою БТІ від 19.01.2021 № 56.

Так, відповідно до перелічених вище документів власником спадкового майна (земельної ділянки та садового будинку) є ОСОБА_3 .

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи надані докази в сукупності, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розміщений належали померлому ОСОБА_3 , його спадкоємцями за законом є позивач та відповідач, які спадщину прийняли, втім в позасудовому порядку позбавлені можливості оформити право власності у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивача та відповідача підлягає захисту судом шляхом його визнання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 206, 223, 247, 317, 319, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини земельної ділянки, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини садового будинку, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини земельної ділянки, площею 0,056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частини садового будинку, який складається з садового будинку літ. «А», вбиральні-літнього душу літ. «Б», огорожі № 1-3, колодязя № 4, вимощення № І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ - 02883185, місцезнаходження: 03146, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9.

Повне рішення складено: 16.04.2024 року.

Суддя А.В. Янченко