Справа №295/3968/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», за участі третіх осіб - приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Овсієнко Алли Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів,-

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 4055 від 29.07.2021 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 74 773,23 грн.

Позивач зауважує, що порядок вчинення нотаріальних дій врегульовується положеннями Закону України «Про нотаріат», іншими підзаконними нормативними актами, в тому числі Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до якої встановлювалась можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

На думку позивача, така обставина дає дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базувався на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчення зміни до переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, були визнані нечинними судовим рішенням.

За твердженням позивача, нотаріусом не перевірено відповідність поданих стягувачем документів тому переліку, який визначений як необхідний для можливості вчинення виконавчого напису, не встановлено безспірності вимог.

Позивач просить визнати таким, що не підлягає даний виконанню виконавчий напис, стягнути з відповідача на його користь 74 773,23 грн. як таких, що були безпідставно стягнуті в межах відкритого приватним виконавцем Овсієнко А.В. провадження з виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Судом встановлено наступні обставини.

Виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчим написом від 29.07.2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4055, запропоновано стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» суму заборгованості в розмірі 73 673,23 грн. за договором кредиту від 10.08.2010 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».

За змістом виконавчого напису з боржника стягнуто плату в сумі 1100,00 грн., а всього, з урахуванням суми заборгованості 74 773,23 грн.

Відповідно до ст.ст. 87-88 закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача з приводу неможливості застосування нотаріусом пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що визначали перелік документів у стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідчено угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявлених позивачем вимог, суд виходить з передбачених положеннями ст. 2 ЦПК України принципів цивільного судочинства, що полягають, зокрема, у змагальності сторін, диспозитивності.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано доказів в доведення обставин укладення нотаріально посвідченого договору кредиту, безспірності вимог у вищенаведеному розмірі станом на день вчинення виконавчого напису.

Отже, видача виконавчого напису не узгоджувалась з чинними на відповідний період вимогами законодавства, що є підставою вважати його таким, що не підлягав виконанню.

Верховний суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оскільки позивачем в обгрунтування позову покладаються відомості про фактичне завершення виконавчого провадження та стягнення усіє суми заборгованості за оскаржуваним виконавчим написом, наведення у резолютивній частині рішення суду висновку про визнання такого виконавчого документа не передбачає припинення його виконання та не є ефективним способом захисту.

Оцінку юридичній природі виконавчого напису наведено судом у мотивувальній частині рішення з вищевказаним обґрунтуванням, а захист порушеного права здійснюється з огляду на сукупно заявлені вимоги щодо повернення безпідставно набутого.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки за наслідком вчинених виконавчих дій з позивача на користь відповідача стягнуто грошову суму в розмірі 74 773,23 грн., що підтверджується постановою приватного виконавця від 24.08.2023 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із стягненням суми заборгованості за виконавчим документом, вказана сума підлягає поверненню як набута без достатньої правової підстави.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» (код , адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 74 773,23 грн. як грошової суми, набутої без достатньої правової підстави.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов