Номер провадження: 22-ц/813/647/24
Справа № 512/263/21
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н. О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

переглянувши справу №512/263/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 15 листопада 2021 року у складі судді Бростовської Н.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 22 квітня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 09 вересня 2012 року уклав з відповідачем ОСОБА_1 договори купівлі-продажу земельних ділянок кадастровий номер :01:006:0069 площею 4,0100 га, кадастровий номер :01:006:00065 площею 3,900 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», за які відповідач отримав оплату в розмірі 60000,00 грн., що підтверджено розписками. Дані договори купівлі-продажу земельних ділянок не були посвідчені, оскільки існувала заборона на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Вважає, що відповідач є таким, набув у власність 60000,00 грн. безпідставно. Відповідач повернув 2500,00 грн., тому сума боргу становить 57500,00 грн. Позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 як безпідставно набуті грошові кошти в сумі 57500,00 грн., 3% річних в сумі 14767,36 грн., інфляційні втрати в сумі 162383,92 грн., а всього стягнути грошові кошти в загальній сумі 177151,28 грн. (а.с.1-5).

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що судом підлягають застосуванню строки позовної давності, строк сплив у 2015 році; позивач посилається на часткове погашення боргу протягом 2015-2020 років, проте не надає доказів на підтвердження факту добровільного погашення боргу. По суті вимог позивачем не надано договорів купівлі-продажу, на які посилається, не зазначено в якій формі такі договори було укладено, не можливо встановити зміст розписок, їх мету та зобов`язання сторін за розписками, зокрема, щодо повернення коштів; не надано доказів того, що взагалі існує спір між сторонами (а.с.34-39).

19 липня 2021 року подано заяву про застосування позовної давності (а.с.41-43).

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 надав розписки про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1000,00 грн., 500,00 грн., 1000,00 грн.; розписки написані самим ОСОБА_4 без підпису ОСОБА_5 (а.с.96-98).

Рішенням Савранського районного суду Одеської області позов задоволено (а.с.113-114).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 набув грошові кошти у власність безпідставно за нікчемним правочином, отже у нього виник обов`язок повернути кошти позивачу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат на підставі статей 1212, 625 ЦК України. ОСОБА_1 одночасно і заперечує факт отримання коштів та обов`язок їх повернути, і заявляє про позовну давність. Суд прийняв надані позивачем розписки як доказ переривання позовної давності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.118-125).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позивач посилається у тексті позовної заяви на виникнення між сторонами цивільно-правових відносин та факт укладення цивільних договорів, але у додатках такі договори відсутні і не є можливим ознайомитись з умовами відповідних договорів та підставами їх укладення, виходячи з цього суд позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку правочинам, на які позивач посилається як на докази, але не надав їх до суду. Позивач зазначає у тексті позовної заяви факти систематичного погашення заборгованості відповідачем на користь позивача у відповідності до розписок від 09 вересня 2012 року (в сумі 1000,00 грн. 01 серпня 2015 року, в сумі 500,00 грн. 01 квітня 2018 року, в сумі 1000,00 грн. 01 жовтня 2020 року), але у додатках до позову документів, які можуть підтвердити дані факти добровільного погашення відсутні. Відповідно можна дійти висновку, що позивач, вказуючи на добровільне погашення відповідачем, намагався відновити пропущений строк позовної давності та тим самим ввести в оману щодо реальних обставин справи. Відповідач заявляє, що ним не було здійснено жодного банківського платежу (з моменту видання розписок, на що посилається позивач) на їх погашення, зокрема, 01 серпня 2015 року, 01 квітня 2018 року, 01 жовтня 2020 року. Відповідач стверджує, що не був обізнаний у момент видання вказаних розписок у правовій природі їх видання та про наслідки їх видання. Був абсолютно впевнений, що відносини, які виникли між ним та відповідачем були направлені виключно на укладення договорів оренди земельних ділянок, відповідно і передав позивачу оригінали документів з метою укладення договорів оренди, так як іншої форми передачі земельних ділянок не було встановлено законом про оренду землі (про що сторони розуміли). Навіть якщо б між сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки чи договір позики без зобов`язань, метою видання розписки було не надання грошових коштів у борг, а вчинення іншого наразі не встановленого правочину з урахуванням відсутності укладених будь-яких договорів. Застосуванню підлягають наслідки спливу позовної давності. Позивачем не доведено факту здійснення жодного платежу відповідачем на погашення позики як і існування самого факту позики (боргу) або укладення будь-якого іншого цивільного договору між сторонами. Строк звернення до суду у позивача сплив з 09 вересня 2015 року, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у квітні 2021 року, тобто через майже 9 років.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, надано письмові пояснення, за змістом яких зазначене наступне. Висловлене в апеляційній скарзі одночасне підтвердження факту спрямування волі відповідача на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки і складання розписки під час отримання грошей, разом з запереченнями цих фактів свідчить про порушення принципу добросовісності з боку відповідача. Враховуючи правові висновки Верховного Суду та керуючись нормами пункту 6 статті 3 ЦК України, суд першої інстанції надав оцінку твердженням відповідача про те, що він розписок не писав та грошей не отримував. Якщо б відповідач дійсно не отримував від позивача грошей, то у нього були б відсутні підстави для клопотання про застосування строку позовної давності, про що представник відповідача просив суд, а були б тільки підстави просити суд відмовити у позові у зв`язку з відсутністю порушення прав позивача. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень, у той час як позивач надав суду належні письмові докази, які не були спростовані у визначеному законом порядку. Суд дійшов вірного висновку про те, що заява про застосування строку позовної давності свідчить про суперечливу поведінку відповідача. Заперечення з боку відповідача факту отримання грошей з одночасним проханням застосувати позовну давність є діями суперечливими та такими, що свідчать про порушення вимог справедливості, добросовісності та розумності (а.с.147-153).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА №274435, виданого 04 березня 2005 року Савранською районною державною адміністрацією на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Савранської державної нотаріальної контори 10 вересня 2004 року за реєстровим №1357, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,900 га, цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:006:0065, розташована на території Полянецької сільської ради, масив 12, ділянка 9 (а.с.8).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ОД №012128, виданого Савранською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Савранської районної адміністрації від 30 квітня 2004 року №173/А-04, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,0100 га, цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :01:006:0069, розташована на території Полянецької сільської ради, масив 25, ділянка 11 (а.с.9).

ОСОБА_1 склав розписку від 09 вересня 2012 року про отримання 40000,00 грн. (сорока тисяч) від ОСОБА_3 «за державні акти» (а.с.6).

ОСОБА_1 склав розписку без дати про отримання 20000,00 грн. (двадцяти тисяч) від ОСОБА_3 «за державний акт землі» (а.с.7).

ОСОБА_3 зазначає, що домовились про купівлю-продаж земельних ділянок, в рахунок чого 09 вересня 2012 року передано грошові кошти в загальній сумі 60000,00 грн. (шістдесят тисяч).

ОСОБА_1 зазначає, що домовились про оренду земельних ділянок, в рахунок чого отримав 09 вересня 2012 року грошові кошти в загальній сумі 60000,00 грн. (шістдесят тисяч).

Доказів укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договорів щодо земельних ділянок не надано.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Положення Глави 83 ЦК України, яка регулює набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

ОСОБА_1 у розумінні статті 1212 ЦК України є особою, який набув грошові кошти в сумі 60000,00 грн. (шістдесят тисяч) від ОСОБА_3 без достатньої правової підстави, так як договорів щодо відчуження земельних ділянок, чи щодо користування такими тощо не укладено.

Набуття ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошових коштів без достатньої правової підстави має наслідком обов`язок ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 ці грошові кошти.

Позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно набутого 09 вересня 2012 року майна грошових коштів в сумі 60000,00 грн. з урахуванням передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат ОСОБА_3 пред`явив до суду 22 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст.264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Набуття ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 60000,00 грн. без достатньої правової підстави має місце.

Обов`язок повернути ОСОБА_3 грошові кошти, що набуті без достатньої правової підстави, у ОСОБА_1 наявний.

Існування у ОСОБА_3 суб`єктивного цивільного права на повернення ОСОБА_1 грошових коштів, що ним набуті без достатньої правової підстави, доведено, тому підлягає встановленню дотримання ОСОБА_3 позовної давності при пред`явленні позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 до винесення судом рішення зроблено заяву про застосування позовної давності.

Так, грошові кошти набуто ОСОБА_1 09 вересня 2012 року; про набуття грошових коштів без достатньої правової підстави було відомо ОСОБА_3 09 вересня 2012 року, так як він достовірно знав, що договори купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення не укладені та не можуть бути укладені в силу заборони законом.

Отже, перебіг позовної давності для ОСОБА_3 почався з 09 вересня 2012 року та, з огляду на встановлену законом загальну позовна давністю тривалістю у три роки, закінчився 09 вересня 2015 року.

В порядку доведення переривання перебігу позовної давності, про застосування якої заявив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 27 вересня 2021 року надав до суду:

розписку від 01 серпня 2015 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1000,00 грн. в рахунок погашення боргу по поверненню 60000,00 грн., що були отримані за продаж земельних ділянок;

розписку від 01 квітня 2018 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 500,00 грн. в рахунок погашення боргу по поверненню 60000,00 грн., що були отримані за продаж земельних ділянок;

розписку від 01 жовтня 2020 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1000,00 грн. в рахунок погашення боргу по поверненню 60000,00 грн., що були отримані за продаж земельних ділянок (а.с.97-98).

Дані розписки написані ОСОБА_3 , не містять підпису ОСОБА_1 , не визнаються ОСОБА_1

ОСОБА_1 заперечує будь-яке та будь-коли повернення ним у будь-який спосіб ОСОБА_3 грошових коштів в рахунок повернення отриманих 09 вересня 2012 року. 60000,00 грн.

Згідно встановленого статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані ОСОБА_3 розписки про часткове повернення коштів як докази не відповідають визначеним статтею 79 ЦПК України вимогам достовірності доказів, так як на підставі цих розписок, що заперечені ОСОБА_1 , не можливо встановити дійсні обставини повернення грошових коштів та, як наслідок, переривання перебігу позовної давності.

Достатніх доказів, які б у сукупності давали б змогу дійти висновку про те, що мало місце вчинення ОСОБА_1 дій, що свідчать про визнання ним свого обов`язку повернути ОСОБА_3 грошові кошти, отримані у 2012 році за земельні ділянки, не надано.

Отже, має місце недоведеність переривання перебігу позовної давності; загальна позовна давністю тривалістю у три роки закінчилася 09 вересня 2015 року; позов до суду пред`явлено 22 квітня 2021 року; підстави для застосування частини 4 статті 267 ЦК України наявні.

Суд застосовує правила про позовну давність та відмовляє у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Справа в провадженні суду першої інстанції з квітня 2021 року, суду апеляційної інстанції з січня 2022 року, призначалась до розгляду на 11 травня 2023 року, 01 червня 2023 року, 03 серпня 2023 року, 22 лютого 2024 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій; на 22 лютого 2024 року учасники справи повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 15 листопада 2021 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова