Справа № 131/1408/23
Провадження № 22-ц/801/892/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуСправа № 131/1408/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Кобенда Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

Рішення ухвалив суддя Шелюховський М. В.

Рішення ухвалено в м. Іллінці Вінницької області

Повний текст рішення складено 13 лютого 2024 року,

Встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2010 року він проживав із відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Коли син підріс, відповідач перестала цікавитися його життям, почала подорожувати по різних містах. З 2018 року син проживає з ним і його мамою в житловому будинку його матері. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків проявляється у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, одягу, медичного догляду, не спілкується із сином та не виявляє будь-якого інтересу до дитини. Від самого народження сина відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини: вона на протязі цих років не надавала матеріальну допомогу на його утримання, не піклувалася про стан його здоров`я, не спілкувалася з ним. На протязі останніх років відповідач виїжджає за межі України і даний час її місце перебування їм не відоме.

Усі витрати, пов`язані із перебуванням дитини в закладі освіти та витрати на його лікування несе він. Відповідач свідомо самоусунулася від виховання та догляду дитини. Така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення її від виконання батьківських обов`язків, тому він змушений звернутися до суду із цим позовом. Невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання дитиною освіти. Вона була проти того, щоб дитина відвідувала навчальний заклад.

Відповідач неодноразово повідомляла йому, що вона відмовляється від виховання та утримання сина, що дитина їй не потрібна, вона не має намірів піклуватися про неї, займатися його вихованням та матеріально забезпечувати дитину, що у неї особисте життя, в якому немає місця дитині.

Даний факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача від 30 січня 2023 року про те, що вона відмовляється від батьківських прав по відношенню до сина.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було неправильно та неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Так, судом першої інстанції порушені вимоги щодо повного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи, оскільки такі обставини належним чином не досліджені у судовому засіданні, не надано оцінки доказам, залученим до матеріалів справи, не допитана у судовому засіданні відповідач, коли вона була присутня в суді, їй лише запропонували написати заяву. Судом не враховано, що коли відповідач перебувала в с. Райки Іллінецького району, то до сина вона не телефонувала і не приїхала.

Судом першої інстанції не враховано таких фактів, як: позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, оскільки мати із 2018 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не турбується пор дитину, не спілкується з сином і не провідує його, не приймає участі у його вихованні, розвитку та навчанні, не допомагає матеріально, а в разі позбавлення її батьківських прав, дитина буде мати певні пільги, у тому числі безкоштовне харчування в школі та інше; позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; суд не надав належну оцінку показам свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; не взяв до уваги і не надав оцінки нотаріально посвідченій заяві відповідача від 30 січня 2023 року, якою вона відмовилася від своїх батьківських прав.

Судом першої інстанції не враховані положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 8 Конституції України; не враховано судову практику, про що йдеться у постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23); не дотримано вимог статті 3, частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судове рішення» щодо законності, обґрунтованості судового рішення, а також не виконав вимог статтей 128, 208, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, внаслідок чого прийняв помилкове рішення.

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не надали.

В судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надіслав клопотання у якому просить розглянути справу без його участі і скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань не надіслала.

Начальник Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області надіслала листа, у якому просила розглянути справу без представника Служби у справах дітей Іллінецької міської ради за наявними у матеріалах справи документами. При цьому вказала, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав, просить залишити без змін.

За правилами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права, тому справа переглядається судом апеляційної інстанції на предмет законності і обґрунтованості оскаржуваного позивачем рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог і доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 6, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Паріївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 24 червня 2011 року (а. с. 17).

Згідно складеної 30 січня 2023 року заяви ОСОБА_2 , підпис якої посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н. А. та яка адресована компетентним органам, вона відмовляється від батьківських прав по відношенню до свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і просить відповідні повноважні органи України розглянути справу за цією її заявою і прийняти відповідне рішення у її відсутності (а. с. 8).

ОСОБА_3 навчається в 5-му класі Паріївської філії Іллінецького ліцею № 1 Іллінецької міської ради Вінницької області, що підтверджується довідкою № 20 від 30 січня 2023 року, виданою Іллінецьким ліцеєм № 1 Іллінецької міської ради Вінницької області (а. с. 9), а згідно довідки № 271 від 08 грудня 2023 року, навчається у 6-му класі Паріївської філії Іллінецького ліцею № 1 Іллінецької міської ради (а. с. 30).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої головним спеціалістом реєстрації місця проживання особи та ведення реєстру територіальної громади відділу «Центр надання адміністративних послуг» 27 жовтня 2021 року за № 5145, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 із 18 червня 2009 року по теперішній час (а. с. 10).

Із характеристики на ОСОБА_3 , 2011 року народження, учня 5-го класу Паріївської філії Іллінецького ліцею № 1, вбачається, що батько ОСОБА_1 займається вихованням та навчанням сина (а. с. 11).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , 1976 року народження, що проживає в АДРЕСА_2 , складеного 27 січня 2023 року комісією у складі: депутата міської ради ОСОБА_6 , в присутності сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , вбачається, що в ході обстеження виявлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Дружина з ОСОБА_1 не проживає на протязі п`яти років (а. с. 12).

Управління економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради надало відповідь № 08-03/839 від 15 листопада 2023 року про те, що згідно реєстру Іллінецької територіальної громади, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за місцем проживання у АДРЕСА_3 з 12 травня 1988 року за паспортом громадянина України (а. с. 27).

Рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради № 315 від 28 грудня 2023 року затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Іллінецької міської ради та встановлено, що відповідно до характеристики класного керівника щодо учня 6-го класу ОСОБА_3 , батьки нехтують вихованням сина, зокрема, не зацікавлені в одержанні ним освітніх послуг, тому учень часто пропускає навчальні заняття; інформації з питання порушення прав дитини та фактів жорстокого поводження з дитиною, зокрема, домашнього насильства стосовно дитини та за її участю не надходило, що вбачається із повідомлення відділу поліції № 3 від 27 листопада 2023 року, який не володіє інформацією стосовно притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 задекларована в сімейного лікаря Іллінецької АЗПСМ і при потребі звертається до сімейного лікаря та як мати виконує рекомендації лікаря стосовно сина. 28 листопада 2023 року і 26 грудня 2023 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 не з`явилася. ОСОБА_1 не обґрунтував мету, яку він прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. Тому з урахуванням встановленого, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 26 грудня 2023 року, виконавчий комітет Іллінецької міської ради як орган опіки і піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 38-41).

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 30 січня 2024 року, яка в цей же день зареєстрована судом, у якій заявник повідомляє про те, що в судове засідання з`явитися не може і просить проводити розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги (а. с. 59).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , виходив із того, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях обох батьків, а в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. При цьому враховано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , наданий Виконавчим комітетом Іллінецької міської ради, як органом опіки та піклування, а також відношення дитини, яка має сумніви щодо позбавлення його матері батьківських прав. На думку суду мати може змінити свою поведінку у кращу сторону, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері так і для дитини.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду.

За змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коле це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову позбавлення його батьківських право також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина 8).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 цього Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15-16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Із зазначених норм матеріального права та роз`яснень слідує, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача. Такий крайній захід може бути застосований судом лише у виняткових випадках, за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не в повній мірі належно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цих обставин, а позивач у своєму позові не виклав таких обставин в обґрунтування своїх вимог і не зазначив доказів, на підтвердження таких обставин.

У судовому засіданні позивачем не доведено належними, допустимими й достовірними, яких би було достатньо, доказами для встановлення обставин навмисного ухилення матір`ю дитини від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками та її винної поведінки в цьому.

Позивач в обґрунтування своїх вимог у позовній заяві в основному акцентував увагу на тому, що відповідач ОСОБА_2 , яка є матір`ю їх малолітнього сина, відмовляється від своїх батьківських прав, про що вона зазначила у своїй нотаріально посвідченій заяві від 30 січня 2023 року (а. с. 8) та в заяві від 30 січня 2024 року, яку подала до суду, і в якій просить задовольнити позовні вимоги (а. с. 59).

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що судом першої інстанції порушені вимоги щодо повного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи, оскільки такі обставини належним чином не досліджені у судовому засіданні, не надано оцінки доказам, залученим до матеріалів справи.

Такі міркування позивача є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки зазначені ним у позові та надані докази не свідчать про навмисне ухилення матері дитини від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, свідомого нехтування нею цими батьківськими обов`язками і її винної поведінки в цьому, а також яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини.

Так, надані Іллінецьким ліцеєм № 1 довідки № 20 від 30 січня 2023 року і № 271 від 08 грудня 2023 року свідчать про те, що малолітній ОСОБА_3 навчається у 5-му, потім у 6-му класі (а. с. 30); його батько ОСОБА_1 займається вихованням та навчанням сина, а про матір нічого не вказано (характеристика на ОСОБА_3 - а. с. 11); довідка про реєстрацію місця проживання від 27 жовтня 2021 року № 5145 свідчить про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10), а ОСОБА_2 , згідно відповіді № 08-03/839 від 15 листопада 2023 року, зареєстрована за місцем проживання у АДРЕСА_3 (а. с. 27).; акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача ОСОБА_1 , свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Дружина з ОСОБА_1 не проживає на протязі п`яти років (а. с. 12).

Виконавчий комітет Іллінецької міської ради як орган опіки та піклування надав затверджений 28 грудня 2023 року свій мотивований, з урахуванням встановлених обставин, висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , і такий висновок не суперечить інтересам дитини (а. с. 40-41).

При цьому врахована і думка малолітньої дитини ОСОБА_3 , який має вік - повних 12 років, щодо його сумнівів у позбавленні його матері батьківських прав.

Зазначені позивачем і надані до суду докази як кожен окремо, так і у сукупності не свідчать про ухилення матері від виховання дитини та про її свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, а також не свідчать і про відсутність матеріального утримання дитини з боку матері.

Отже, із наведеного слідує, що позивач не надав суду беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення її від виконання своїх обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, про умисне та свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, а також доказів неможливості змінити її поведінку у кращу сторону, а тому апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на відповідача ОСОБА_2 як позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не враховано таких фактів, як: позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, оскільки мати із 2018 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не турбується про дитину, не спілкується з ним і не провідує його, не приймає участі у його вихованні, розвитку та навчанні, не допомагає матеріально, а в разі позбавлення її батьківських прав, дитина буде мати певні пільги, у тому числі безкоштовне харчування в школі та інше; позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не враховані положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 8 Конституції України; правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23); не дотримано вимог статті 3, частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судове рішення» щодо законності, обґрунтованості судового рішення, а також не виконав вимог статтей 128, 208, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, внаслідок чого прийняв помилкове рішення, спростовуються тим, що судом першої інстанції додержано зазначених вимог матеріального права при винесені рішення. Щодо норм процесуального права, то ці зазначені норми судом не порушені, з огляду на вимоги, які вони містять: стаття 128 ЦПК України «Судові повістки», стаття 208 - «Виконання мирової угоди», стаття 212 - «Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції», стаття 213 - «Безпосередність судового розгляду. Перерви в судовому засіданні», стаття 214 - «Головуючий у судовому засіданні», стаття 215 - «Звернення до суду у судовому засіданні», стаття 216 - «Обов`язки осіб, присутніх у залі судового засідання», стаття 218 - «Роз`яснення перекладачеві його прав та обов`язків. Присяга перекладача». Позивачем не конкретизовано в чому полягає порушення цих норм процесуального права, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними та не впливають на висновок суду по суті спору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що по справі зібрано не достатньо доказів для застосування до відповідача ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник