Провадження № 22-ц/812/396/24
Провадження № 22-ц/812/414/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2024 року м. Миколаїв

справа № 484/3855/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

відповідачки ОСОБА_1 та

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної Світлани Василівни,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2024 року, ухваленого суддею Маржиною Т.В. у приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено того ж дня), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна Світлана Василівна,

про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом

і за законом, та визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . За життя батько склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав доньці ОСОБА_1 . Проте, позивач є інвалідом І групи, досяг віку 62 років, тому вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині. На його звернення приватний нотаріус Селявіна С.В. видала йому свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині за законом, а саме - на 1/6 частку у спірній квартирі. Відповідачці ОСОБА_1 видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток у квартирі.

Посилаючись на те, що нотаріус неправильно визначила частку спадкового майна, на яке він має право, та вважаючи, що має право на частину квартири, позивач ОСОБА_2 просив про задоволення позовних вимог.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіну С.В.

У відзиві на позовну заяву третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що крім дітей спадкодавця, його спадкоємицею є також його дружина ОСОБА_4 , яка померла раніше, проте могла б претендувати на спадщину у разі, коли була б живою на час її відкриття. Тоді її частка у спадковому майні складала б 1/3 частину. За таких обставин ОСОБА_1 має право на 5/6 часток, а ОСОБА_2 на 1/6 частку у спадковому майні. При цьому нотаріус посилалася також на пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, а також на висновок Верховного Суду, викладений у справі № 292/389/17.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала, посилалася на ті ж обставини, що і приватний нотаріус.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 659, спадкоємцю ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 660, спадкоємцю ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в частині її частки у спадковому майні в розмірі 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 , та визначити, що розмір такої частки складає 1/4 квартири АДРЕСА_1 .

Внесено зміни у запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно на частку у квартирі АДРЕСА_1 , зазначивши розмір такої частки як1/4.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 15 000 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та 3 220, 80 грн сплаченого на користь держави судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано помилковістю твердження приватного нотаріуса про те, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 має право на частку у спадковому майні, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а спадкування за правом представлення за правилами статті 1266 ЦК України у даному випадку неможливе.

Крім цього, вважаючи за можливе застосувати спосіб захисту, який не зазначений у позові, проте не суперечить нормам закону, суд визначив частку відповідачки ОСОБА_1 у спадковому майні, а саме частину спірної квартири.

Посилаючись на те, що свідоцтво про право власності видане ОСОБА_1 на частку, більшу, ніж їй належить, суд визнав це свідоцтво недійсним частково, в частині визначення її частки.

Також на підставі викладеного вище, суд вважав за необхідне внести зміни у реєстраційні документи щодо права власності сторін на спадкове майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наполягала на тих же доводах, якими заперечувала проти позову у суді першої інстанції. Посилалася на пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, а також на висновок Верховного Суду, викладений у справі № 292/389/17. Також апелянт вважала таким, що є неправильним тлумаченням норм спадкового права, висновок суду першої інстанції про те, що спадкоємцем може бути лише особа, яка є живою на час відкриття спадщини.

Також апелянт вказувала на допущену судом помилку у розрахунку часток спадкоємців, оскільки за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину спадкового майна за кожним, отже друга половина майна залишається нерозподіленою.

Відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Шалару О.І., також подала апеляційну скаргу на судове рішення.

В апеляційній скарзі просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам апелянта приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної С.В.

Крім цього, ОСОБА_1 просила відмовити ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх неспівмірними зі складністю справи та виконаним адвокатом об`ємом роботи. Також, як на підставу для відмови у стягненні цих витрат апелянт зазначав, що у копії додаткового договору про надання правової допомоги відсутня дата його укладення; у квитанції про сплату 12 000 грн платником зазначено ОСОБА_5 , а не позивача; адвокатом не зазначено скільки часу він витратив на надання послуг та їх вартості; такі послуги, як «підготовка до подання позовної заяви» та «підготовка до складання позовної заяви до суду, її подання» є однією і тією ж послугою, тому не повинна оплачуватися двічі; адвокат жодного разу не приймав участі у судових засіданнях, рішення ухвалено без участі сторін. Така послуга, як «підготовка розрахунку наданих послуг» взагалі не доведена.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційній скарги позивач ОСОБА_2 не скористався.

2.Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був батьком сторін у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру ОСОБА_3 отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т.П. 13 травня 2013 року після смерті дружини ОСОБА_4 .

24 червня 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому квартиру заповідав доньці ОСОБА_1 .

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної С.В. за прийняттям спадщини за заповітом. Одночасно ОСОБА_1 повідомила, що є спадкоємець за законом син спадкодавця ОСОБА_2 , який є інвалідом І групи та має право на обов`язкову частку у спадщині.

12 жовтня 2022 року Приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. повідомила ОСОБА_2 про те, що після смерті його батька заведена спадкова справа, він має право на обов?язкову частка у спадщині та просила повідомити про своє рішення щодо прийняття спадщини.

18 жовтня 2022 року ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини.

30 червня 2023 року з заявою про прийняття спадщини від імені ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонєю В.А. 18 жовтня 2022 року.

30 червня 2023 року приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Цього ж дня цей же нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 на 5/6 часток цієї ж квартири.

Визначаючи частки спадкоємців, нотаріус посилалася на те, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо була б живою на час відкриття спадщини, мала б право на 1/3 частку спадкового майна, тому розмір обов`язкової частки, яка належить ОСОБА_2 , складає 1/6 частину. Тому ОСОБА_1 має право на спадкування частини майна ОСОБА_4 на підставі статті 1266 ЦК України за правом представлення.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не є спадкоємицею першої черги щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 .

Щодо спадкування за правом представлення, за правилами статті 1266 Цивільного кодексу України, то цією статтею визначено право спадкування: внуків, правнуків, прабаби, прадіда, племінників та двоюрідних братів та сестер спадкодавця.

Ні померла дружина спадкодавця ОСОБА_4 , ні його донька ОСОБА_1 до визначеної цією статтею категорії осіб не відноситься.

Крім цього, спадкування за правом представлення застосовується лише щодо правовідносин, які виникають на підставі спадкування за законом, оскільки стаття 1266 віднесена до розділу 86 Цивільного Кодексу України.

Отже, оскільки ОСОБА_6 спадкувала майно померлого батька ОСОБА_3 за заповітом, то на неї дія статті 1266 Цивільного кодексу України не поширюється.

На підставі встановлених судом обставин справи та відповідних їм норм права, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне визначення нотаріусом права ОСОБА_1 на спадкування 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 . Внаслідок цього було порушено право ОСОБА_2 та безпідставно зменшено його частку у праві на спадкування зазначеної вище квартири до 1/6 частини. У той час, як за правилами частини першої статті 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки, яку спадкують малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, складає половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, незалежно від змісту заповіту.

Проте, як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, суд правильно визначився з розміром часток, на спадкування яких мають право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак некоректно зазначив їх у резолютивній частині судового рішення.

Отже, враховуючи те, що нотаріус помилково зарахував до частки, на спадкування якої має право ОСОБА_1 1/12 частину спірної квартири, то розмір її частки підлягає зменшенню, а частка ОСОБА_2 - збільшенню саме на 1/12.

За таких обставин розмір частки у спадковому майні позивача ОСОБА_2 складає частину, а розмір ОСОБА_1 частини.

Тому резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Приписами статті 1301 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 підлягає скасуванню в частині 1/12 частки спадкового майна квартири АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта - приватного нотаріуса Первомайського районного

нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. на постанову Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 292/389/17 є безпідставним, оскільки, як правильно зазначено судом першої інстанції , рішення у тій справі було постановлене за інших фактичних обставин справи, які не є аналогічними з обставинами справи, яка переглядається.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У постанові Верховного Суду, на яку посилається апелянт мова йде про спадкоємця, який мав право на обов?язкову частку у спадщині, прийняв її, проте у зв`язку зі смертю не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. Отже спадкоємець помер після відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вірно визначився з правовідносинами, що виникли між сторонами та застосував відповідні цим правовідносинам норми права. Проте, правильно визначивши частки сторін у спадковому майні, некоректно виклав їх розмір у резолютивній частині рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що понесені сторонами судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги відповідачки ОСОБА_1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної Світлани Василівни задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2024 року змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 659, спадкоємцю ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним в 1/12 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 660, спадкоємиці ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно - 5/6 часток у праві спільної часткової власності на квартиру та визначити, що розмір її частки у спадковому майні складає 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Внести зміни у запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно на частку у квартирі АДРЕСА_1 , зазначивши розмір такої частки як 3/4.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 15 квітня 2024 року