Справа № 212/6479/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

суддя - Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання - Івашко А.А.

у цивільній справі № 212/6479/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч Ольга Сергіївна, орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради про визнання договорів дарування недійсними.

В судовому засіданні брали участь:

представник позивача - адвокат Самозван К.А.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Повалій О.В.

в с т а н о в и в :

28.08.2023 року адвокат Самозван К.А., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд:

визнати договір дарування нерухового майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 10 вересня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С., зареєстрований в реєстрі за № 729, недійсним;

визнати договір дарування нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 10 вересня 2021 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С., зареєстрований в реєстрі за № 730, недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.06.2012 по 27.05.2021 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу, 11.09.2013 року набули право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено на ОСОБА_2 . До 12.08.2021 року малолітні діти були зареєстровані та проживали в спірній квартирі. Діючи недобросовісно, ОСОБА_2 , шляхом введення в оману, обіцяючи, віддати половину вартості спірної квартири позивачці, або купити іншу квартиру, вмовив позивачку зняти малолітніх дітей з реєстрації місця проживання, та зареєструвати в іншій квартирі. Повіривши обіцянкам і вмовлянням ОСОБА_2 , позивачка та малолітні діти зі згоди обох батьків були зняті з реєстрації у спірній квартирі та зареєстровані в квартирі, яка є меншою в порівняння із спірною квартирою, тобто обидва дарувальники за оспорюваними договорами дарування достеменно знали, що вказані правочини, суперечать правом та інтересам малолітніх дітей, які мають різницю у віці 6 років, при цьому син навчається в школі в 5-му класі, а донька ходить до дитячого садочку, та їх проживання у одній кімнаті ускладнює навчання сина та відпочинок доньки. Позивач підписала у нотаріуса - нотаріальну згоду подружжя на відчуження спільного майна подружжя під впливом введення в оману з боку ОСОБА_2 . Особою, яка вирішила придбати спірну квартиру, виявилась мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 запевнив позивачку, що краще буде зробити відчуження спірної квартири за договором дарування, оскільки плата за оформлення буде меншою, та відповідач ОСОБА_2 запевнив позивачку, що і він особисто, і ОСОБА_3 , є родичами та близькими людьми до дітей, тому вони також зацікавлені в тому, щоб діти проживали у власній квартири матері та в гарних житлових умовах, а він в свою чергу протягом місяця після укладання договору дарування або сплатить їй половину вартості квартири, або ж купить іншу. 10.09.2021 року ОСОБА_2 подарував своїй матері ОСОБА_3 спірну квартиру та в той же день був укладений інший договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 спірну квартиру. Враховуючи, що ОСОБА_2 ввів позивачку в оману, оскільки свої обіцянки, які давав до укладання оспорюваних договорів, не виконав, та не повідомив про укладання в той же день ще одного договору дарування з матір`ю, яким спірна квартира повернута у його власність, вважає, що наведені договори дарування є фіктивними, оскільки відповідачі не мали намірів, направлених на створення правових наслідків, які повинні були настати за договором дарування, а були укладені з метою вилучення спірної квартири із сукупності спільного майна подружжя.

18 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

18 вересня 2023 року за заявою представника позивача адвоката Самозван К.А. про забезпечення позову, судом заборонено будь - яким державним реєстраторам та/або будь - яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь - яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, номер відомостей про речове право 43896800).

10 жовтня 2023 року представником відповідача - адвокатом Повалій О.В., подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, представник відповідача, просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що сторонами в добровільному порядку було прийнято рішення про розподіл майна подружжя, відповідно до якого ОСОБА_1 на зібрані родиною грошові кошти купує собі двокімнатну квартиру, бере необхідні для проживання речі та меблі для себе та дітей, після чого переїжджає туди проживати, а спірна трикімнатна квартира залишається у особистій власності ОСОБА_2 . У зв`язку з такою домовленістю 11.03.2021 року ОСОБА_1 купила двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , але оформила її на свою матір ОСОБА_6 . В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою про те, що їй необхідні кошти у розмірі 100 000 грн., в іншому випадку вона не відмовиться від своєї частки в спірній квартирі. У зв`язку з чим ОСОБА_2 03.10.2023 року отримав в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредит, та передав ОСОБА_1 100 000 грн., в цей же день ОСОБА_1 та їх малолітні діти були зняті з реєстрації в спірній квартирі та домовились про те, що ОСОБА_2 може відчужувати спірну квартиру. При цьому права дітей порушені не були, оскільки в спірній трикімнатній квартирі вони мали спільну окрему кімнату, так і в двокімнатній квартирі вони мають окрему спільну кімнату, де створені належні умови для проживання з усіма необхідними для них речами та меблями, місцями для сну, розвитку, навчання. Вважає, що дійсною причиною звернення позивачки з даним позовом до суду було те, що ОСОБА_2 відмовив позивачці в наданні ще додаткових коштів, у зв`язку з чим вона спочатку стала перешкоджати в спілкуванні з дітьми, в наслідок чого ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей та отримав відповідне рішення, після чого позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

19 жовтня 2023 року представник позивача - адвокатом Самозван К.А. подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої, представник позивача просила суд відзив на позовну заяву та докази долучені до відзиву, не брати до уваги, оскільки відзив поданий з порушенням встановленого строку на подачу відзиву, не дотриманий порядок подачі відзиву, бо відсуне належне підтвердження направлення його сторонам. Крім того, зазначила, що доводи наведені у відзиві про те, що ОСОБА_1 вимагала у ОСОБА_2 надання додаткових коштів, та коли він відмовив перешкоджала у спілкуванні з дітьми, не підтверджуються належними доказами та не відповідають дійсності; про те, що подружжя миром вирішили розподілити майно та на зібрані родиною кошти придбати позивачці двокімнатну квартиру, не підтверджується належними доказами та не відповідає дійсності, оскільки сторони після сплати іпотеки за трикімнатну квартиру не мали можливості назбирати кошти ще на двокімнатну квартиру. Натомість, батьки позивачки, після погіршення відносин між подружжям, та йшла мова про розлучення, придбали для позивачки двокімнатну квартиру, але ОСОБА_2 фінансово в цьому участі не приймав; про те, що отримані відповідачем 12.08.2021 року кредитні кошти в розмірі 100 500,00 грн. були передані позивачці не підтверджено належними доказами, не зазначено на які цілі такі кошти відповідач мав би передавати позивачці. Також представник позивача наполягала на тому, що оспорюваними договорами були порушені права малолітніх дітей сторін, які внаслідок таких дій ОСОБА_2 стали проживати в квартирі з меншою площею, з меншою кількістю кімнат, а відповідач в свою чергу, на підставі оспорюваних договорів, не був позбавлений права власності на частку квартири, а навпаки, набув право власності на всю квартиру.

26.10.2023 року представником третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Покровської районної в м. Кривому Розі ради, надані письмові пояснення , відповідно до яких ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 до органу опіки та піклування з питання отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна не звертались. Вважає, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що обоє батьків достеменно знали, що порушують інтереси дітей, при укладенні спірних правочинів, та з урахуванням того факту, що діти залишилися проживати разом з матір`ю, яка на праві приватної власності житла не має, вважає, що спірні правовідносини суперечать правам та інтересам дітей, звужують обсяг існуючих майнових прав дітей, порушують гарантії збереження права дітей на житло, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

07.11.2023 року третьою особою - приватним нотаріусом Вакуліч О.С., надані письмові пояснення, відповідно до яких нею дійсно посвідчувались оспорювані договори дарування, посвідчення яких було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України. При цьому нею було перевірено, що право користування або право власності на спірну квартиру неповнолітні діти не мають, оскільки в квартирі був зареєстрований тільки ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 , в свою чергу, надала письмову згоду на дарування квартири.

23.11.2023 року відповідачем ОСОБА_3 надана письмова заява, відповідно до якої вона позовні вимоги не визнає, зазначає, що ОСОБА_1 не обманювали, жодних коштів після договору не обіцяли, вона знала, що в один день буде укладено два договори дарування щодо спірної квартири. Також зазначила, що їй відомо, що її син після розірвання шлюбу передав ОСОБА_1 100 000,00 грн., що було еквівалентно 4 000,00 доларів США, як сплату її частки за квартиру, які вона витратила на придбання двокімнатної квартири, тому просила відмовити в задоволенні позову та розглядати справу у її відсутність (а.с.102).

05.12.2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Самозван К.А. позов підтримала з наведених підстав та просила його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та зазначив, що ним та позивачкою, в добровільному порядку було проведено розподіл спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу, при цьому у його особистій власності залишилась спірна квартира, а позивачка забрала з квартири необхідні їй меблі та техніку, і він надав їй на ремонт 100 000 грн., вважаючи, що після цього питання розподілу майна закрито.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Повалій О.В. позов не визнала з підстав, наведених у відзиві, та просила відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, в своїй заяві від 18.11.2023 року (а.с.102) просила розглядати справу у її відсутність та відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Покровської в місті Кривий Ріг ради, не з`явилася, в своїй заяві від 13.12.2023 року (а.с.143) просила розглядати справу у її відсутність, проти позову не заперечувала.

В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Вакуліч О.С. не з`явилася, в письмових поясненнях від 07.11.2023 року (а.с.100) просила розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.06.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2021 року було розірвано (а.с.62). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,12).

Позивач ОСОБА_1 з 12.08.2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9).

Неповнолітній ОСОБА_7 з 12.09.2013 року по 26.11.2015 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; з 26.11.2015 року по 12.08.2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; з 12.08.2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11,44).

Неповнолітня ОСОБА_8 з 25.04.2018 року по 12.08.2021 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; з 12.08.2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13,44).

Відповідач ОСОБА_2 з 03.12.2013 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57).

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином відповідачки ОСОБА_3 , що сторонами не оспорюється.

11.09.2013 року на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. 11.09.2013 року за реєстровим № 2497, ОСОБА_2 набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (п. 2 Договору дарування від 10.09.2021 року, а.с.18). Для придбання спірної квартири ОСОБА_2 уклав Іпотечний договір № 4188 - 90303/0913 від 11.09.2013 року (а.с.14-17).

10.09.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вакуліч О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 729, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в дар у власність ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 14 Договору, дарувальник стверджує, що вищевказана квартира є спільною сумісною власністю. 10.09.2021 за реєстровим № 728 отримано заяву про згоду колишньої дружини на дарування вищевказаної квартири. Заява зберігається в справах нотаріуса (а.с.18-19).

10.09.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вакуліч О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 730, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в дар у власність ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Станом на 18.09.2023 року квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_2 (а.с.36).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає доведеним, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту укладання оспорюваних договорів, була об`єктам права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось, та відповідно, враховуючи, що сторонами не заявлялось зворотне, їх частки у зазначеному нерухомому майні є рівними.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За вимогами статті 203 ЦК України,

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно частини 1, 4 статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц:

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до Стаття 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, аналізуючи встановлені по справі обставини, наведені норми чинного законодавства та роз`яснення Верховного Суду, суд вважає доведеним, що відповідачі, укладаючи договір дарування нерухового майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакулич О.С., зареєстрований в реєстрі 10 вересня 2021 року за № 729, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в дар у власність ОСОБА_3 спірну квартиру, діяли без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, тобто обидві сторони правочину, знали заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мали інші цілі, ніж передбачені правочином, а саме, мали ціль вилучити спірну квартиру із сукупності спільного майна подружжя. Наведений висновок суду, підтверджується тим, що того ж дня, був укладений наступний Договір дарування нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С., 10 вересня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 730, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в дар у власність ОСОБА_2 спірну квартиру, тобто спірна квартира після укладання наведених договорів залишилась у власності ОСОБА_2 , але вже набула статусу його особистої власності.

За таких підстав, враховуючи, що позивач заперечує дійсність оспорюваних Договорів дарування посилаючись на порушення її прав, як одного із подружжя при розподілі спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, з чим погоджується суд, оскільки розподіл спільного сумісного майна подружжя, в такий спосіб, суперечить вимогам чинного законодавства, та порушує принцип рівності часток подружжя в належному їм на праві спільної сумісної власності майна; та крім наведеного привів до порушення прав неповнолітніх дітей подружжя, які при такому розподілі майна залишились проживати разом з матір`ю, яка не має на праві приватної власності житла.

При цьому посилання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що позивач добровільно надала згоду на укладання першого Договору дарування, суд до уваги не приймає, та погоджується з позицією представника органу опіки та піклування, яким зазначено, що наведені дії обох батьків, призвели до порушення прав їх неповнолітніх дітей, враховуючи також, що в подальшому таке порушення не було усунуто;

посилання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що двокімнатна квартира, в якій на теперішній час проживає позивач та їх неповнолітні діти (а.с.22,63) була придбана за кошти подружжя, суд визнає голослівним, оскільки таке твердження відповідача не доведено ним належними доказами, а також суперечить письмовим поясненням відповідача ОСОБА_3 , відповідно до яких її син після розірвання шлюбу передав ОСОБА_1 100 000,00 грн., що було еквівалентно 4 000,00 доларів США, як сплату її частки за квартиру, які вона витратила на придбання двокімнатної квартири. Натомість відповідачам ОСОБА_2 зазначено в судовому засіданні, що наведені 100 000 грн., які він отримав у кредит, були передані позивачці для проведення ремонту, з метою створення умов для проживання дітей в двокімнатній квартирі. При цьому сам по собі факт отримання відповідачем такого кредиту (а.с.64), не доводить будь - яких обставин, оскільки відповідачами не доведено належними доказами, що зазначені грошові кошти були передані позивачці, а наведена сума грошових коштів є замалою для компенсації вартості частки спірної трикімнатної квартири.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що між колишнім подружжям існував спір щодо виховання дітей (а.с.65 зворот), суд до уваги не приймає, оскільки наведена обставина не стосується спору що виник між сторонами.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що укладаючи оспорювані Договори дарування подружжя фактично вчиняло розподіл майна, суд визнає такими, що підтверджують фіктивність оспорюваних договорів, оскільки чинним законодавством передбачений інший порядок розподілу майна подружжя.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, та відповідно визнає оспорювані Договори дарування недійсними.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 6 -13, 17 - 18, 76 - 82, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч Ольга Сергіївна, орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити.

Визнати договір дарування нерухового майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 10 вересня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С., зареєстрований в реєстрі за № 729, недійсним.

Визнати договір дарування нерухомого майна, а саме, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 10 вересня 2021 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч О.С., зареєстрований в реєстрі за № 730, недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;

Треті особи:

Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Вакуліч Ольга Сергіївна, адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ракітіна, 26;

Орган опіки та піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради, адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2 .

Повний текст рішення суду складено 15.04.2024 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна