Провадження № 2о/205/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

за участю представника заявника адвоката Завгороднього О.С., представника заінтересованої особи Відділу № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Хижняк М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Дніпропетровська виправна колонія № 89, про встановлення факту постійного проживання особи на території України,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2023року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт його проживання на території України станом на 24.08.1991року та 13.11.1991р. В обгрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь АР Крим. З 1970року по 2004рік проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 16.06.1988року отримав атестат про середню освіту в ЗОШ №31 Севастополь АР Крим, також 01.12.2000р. отримав паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , який був виданий Нахімовським РВ УМВС України в м. Севастополь. На протязі всього життя заявник не виїжджав за межі України, не має громадянства іншої країни. 14.12.2015року заявник був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.12.2014року. На час досудового слідства ОСОБА_1 мав паспорт громадянина України, його особу було встановлено саме за цим паспортом , ксерокопія якого знаходиться в особистій справі. Але на даний час паспорт громадянина України , виданий на ім`я заявника - втрачений . Заявник звернувся до Державної міграційної служби з заявою про отримання паспорта громадяни України замість втраченого, але йому було відмовлено оскільки необхідно встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року та 13.11.1991р. В зв`язку з тим ,що у заявника виникли труднощі з отриманням паспорта громадянина України - він звернувся до суду із вказаною заявою. Просив заяву задовольнити.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2023року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2023р. було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2024р. було задоволено клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Завгороднього О.С. про витребування доказів.

15 лютого 2024року до суду надійшли письмові пояснення по справі від заінтересованої особи. В поясненнях представник відділу №7 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки вважає, що інформація викладена в тексті заяви про встановлення факту не підтверджена письмовими доказами.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Завгородній О.С., підтримав заяву, просив її задовольнити, надав пояснення у відповідності до обставин викладених у заяві. Також, представник заявника надав до суду для огляду оригінали документів на яких посилався в заяві, як на підтвердження проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991року та на 13.11.1991р.

Представник заінтересованої особи Відділу № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - Хижняк М.В. залишила розгляд питання по заяві ОСОБА_1 на розсуд суду .

Заінтересована особа Дніпропетровська виправна колонія № 89 належним чином повідомлена про час і дату судового засідання до суду не з`явилась.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Севастополь, Кримська область, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданого міським ЗАЦС м. Севастополь(а.с.4). В судовому засіданні було оглянуто оригінал зазначеного документу.

16 червня 1988року ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту С №177466 від і те ,що він закінчив у 1988році загальноосвітню школу №31 м.Севастополя(а.с.4 на звороті) Зазначений документ був наданий в оригіналі для огляду в залі судового засідання.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015р. ОСОБА_1 був засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі. В анкетних даних засудженого значиться ,що він є громадянином України , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Севастополь АРК(а.с.6-7)

До матеріалів справи було долучено копію паспорту громадяни України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 , який був виданий 01 грудня 2000р. Нахімовським РВ УМВС України в м.Севастополь (а.с.3) Зазначена копія паспорта на ім`я ОСОБА_1 знаходиться і в матеріалах особистої справи засудженого .

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч.ч.1,7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

На підтвердження доводів викладених в заяві представник заявника надав до суду оригінали документів які підтверджують, що станом на 24.08.1991р. ОСОБА_1 був громадянином Української СРСР, народився та постійно проживав на території держави , отримав освіту, а в подальшому паспорт громадянина України.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав до суду докази фактичного свого проживання на території України у м. Севастополь, АРК до 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991року.

Керуючись ст.ст.1,2,5,7,259,265,268,315 ЦПК України, Законом України «Про громадянство» суд-,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Дніпропетровська виправна колонія № 89, про встановлення факту постійного проживання особи на території України задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно, безвиїзно, проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та також станом на 13 листопада 1991 року.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 536,80 грн. покласти на заявника ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , відбуває покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89 за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького 1а;

заінтересована особа: Відділ № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 75;

заінтересована особа: Дніпропетровська виправна колонія № 89, м. Дніпро, вул. Данила Галицького 1а.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2024 року.

Суддя: Федотова В. М.