Справа № 336/9777/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу №336/9777/23 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

за відсутності сторін, третіх осіб та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 20.09.2023 звернулася до суду із зазначеним позовом, просить визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори чи приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі.

За змістом позовної заяви житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п?яти включно, укладеного 10.07.1968 виконкомом Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Запоріжжя з ОСОБА_2 . Після будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку право власності на житловий будинок на підставі вказаного договору зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16.12.1987 в реєстровій книзі N182 за реєстровим номером: 32777.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 31.01.1996 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою I.О., за змістом якого все належне їй на день смерті майно заповідає ОСОБА_1 .

Звернувщись на початку березня 2022 року до П`ятої державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 дізналась про те, що подти заяву на прийняття спадщини після смерті матері не видається за можливе, оскільки спадкові реєстри закрити. Будучи достеменно обізнаною із введенням воєнного стану на території України, 15.03.2022, у зв`язку із погіршенням безпекової ситуації у м.Запоріжжі, позивачка із рідними через Республіку Польща виїхала до Німеччини, де й перебувала до кінця липня 2023 року. Вважала, що строк на подання заяви про прийняття спадщини не пропустила, враховуючи роз`яснення нотаріуса.

Після повернення до м.Запоріжжя, в серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної Н.О. із відповідною заявою про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 . Проте, нотаріус відмовила позивачці, роз`яснивши порядок звернення до суду із даним позовом.

Оскільки строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , із урахуванням Постанов КМУ, які неодноразово змінювали особливості провадження нотаріальної діяльності на час воєнного стану, закінчився 06.12.2022, в позасудовому порядку захист спадкових прав позивачки неможливий.

Сторона позивача наголошує, що, перебуваючи в іншій державі, у Федеративній Республіці Німеччина, вона не була поінформована про зміну законодавства- редакції п. 3 постанови Кабінету Міністрів України N164 від 28.02.2022 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», внаслідок чого не приїхала до м. Запоріжжя та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк до 06.12.2022.

Враховуючи наведене, відсутність інших спадкоємців першої черги, а також за заповітом після смерті ОСОБА_2 , обгрунтовуючи позовну вимогу наявністю поважних причин, а саме неможливістю під час перебування за кордоном звернутись до нотаріуса, а також за відсутності змоги особисто повернутись до м.Запоріжжя до вказаного часу, із посиланням на норми ст. 15, 16, 1272 ЦК України, а також загальні положення цивільного законодавства, що врегульовують спадкові правовідносини, позивачка просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Ухвалою судді від 25.09.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання.

Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 14.11.2023 клопотання сторони позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано П`яту запорізьку державну нотаріальну контору надати до суду: 1) належним чином засвідчену копію заповіту ОСОБА_2 , який посвідчено 31.01.1996 в м.Запоріжжі приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою Іриною Олександрівною, р.№346; 2) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі Шевченківський район. Оголошенои перерву в підготовчому засіданні внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів.

27.12.2023 П`ята запорізька державна нотаріальна контора повідомила про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, спадкоємці із відповідною заявою не звертались Перевірка проведена з 05.02.2022 по час надання відповіді. Надано інформаційні довідки зі спадкового реєстру від 20.12.2023.

Ухвалою суду від 20.02.2024 клопотання сторони позивача про витребування доказів задоволено частково. В порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Цекеєву Ірину Олександрівну надати до суду: 1) належним чином засвідчену копію заповіту ОСОБА_2 , який посвідчено 31.01.1996 в м.Запоріжжі приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою Іриною Олександрівною, р.№346. В порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміну Наталю Олександрівну надати до суду: 1) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, Шевченківський район. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено. Оголошено перерву в підготовчому засіданні внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів.

Приватний нотаріус ЗМНО Кузьміна Н.О. за вх.№ від 06.03.2024 повідомила, що спадкова справа на підставі звернення ОСОБА_1 не заводилась (після смерті ОСОБА_2 ), а також те, що нотаріусом на заяву позивачки надано роз`яснення про необхідність звернення до суду з позовом про надання додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

04.04.2024 від приватного нотаріуса ЗМНО Цекеєвої І.О. надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 20.02.2024 із обгрунтуванням причин неможливості виконання.

Ухвалою суду від 07.03.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі. Призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , в період з 05.02.2022 по час надання відповіді.

Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду судом постановлено такий порядок проведення судового розгляду, а саме: вислухати пояснення учасників справи та дослідити письмові докази, що визначений під час підготовчого засідання з урахуванням думки присутніх.

Сторона позивача під час розгляду справи (позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Железняк В.К.) підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов у визначений спосіб. ОСОБА_1 03.04.2024 також подала заяву про продовження розгляду за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача Запорізької міської ради Михайловський Д.С. згідно з заявою, вх.№ від 28.11.2023, просить розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Сторона відповідача не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Н.О. відповідно до заяв, вх.№ від 27.11.2023, 13.12.2023 та просить здійснювати розгляд за її відсутності.

Підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви у судовому розгляді відповідно до вимог ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено.

Суд зауважує, що протягом розгляду справи представник відповідача не висловлював незгоди із позовними вимогами, не заявляв про їх невизнання, враховуючи достатність часу для підготовки відзиву. Разом з цим, суд враховує, що свою позицію сторона відповідача висловила, відповідно, підстав для проведення заочного розгляду судом не встановлено, тому суд ухвалює розглядати справу згідно з порядком, встановленим під час підготовчого засідання, що видно з ухвали суду від 07.03.2024.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення сторони позивача, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з даними засвідченої копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Новоукраїнка Звенигородського району Черкаської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжі, Шевченківський район (актовий запис №120 від 07.02.2022, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Олександрівським відділом державної реєстрацї актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) від 07.02.2022).

Судом досліджено виписку з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів (протокол №14 від 12.01.1967) про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва житлового бужинку, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.07.1968 з реєстраційним написом Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 16.12.1987 та технічний паспорт, проте, встановлення обсягу спадкового майна не є предметом розгляду у даній справі.

За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцвта про право на спадщину) №75210304 від 20.12.2023, після смерті ОСОБА_2 спадкові справи не заведені. Відповідні дані підтверджені й у відповіді приватного нотаріуса ЗМНО Кузьміної Н.О. у відповіді на виконання ухвали суду про витребування доказів (наведена вище по тексту рішення).

Стороною позивача не надано доказів на підтвердження наявності спорідненості із позивачкою, проте, суд враховує, що ОСОБА_1 має намір реалізувати своє право на отримання спадщини саме в порядку спадкування за заповітом. Наявності інших спадкоємців за законом, що можуть бути залучені до участі у даній справі, враховуючи відсутність поданих до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса ЗМНО Кузьміної Н.О. заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в період з 05.02.2022 та, відповідно, незаведення спадкової справи на час розгляду даної цивільної справи, судом не встановлено, про їх існування стороною позивача не повідомлено. З урахуванням наведеного до суб`єктного складу цивільної справи як відповідача вірно залучено саме територіальну громаду в особ Запорізької міської ради.

Так, за даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №75210321 від 20.12.2023, від імені ОСОБА_2 , 1938 р.н., посвідчений заповіт, номер у спадковому реєстрі 5789126, р.№346 від 31.01.1996, приватним нотаріусом ЗМНО Цекеєвою І.О. Зазначені дані також зберігають актуальність на час ухвалення рішення суду (витяг зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) №76489496 від 04.04.2024, здійснений приватним нотаріусом ЗМНО Цекеєвою І.О.), що досліджений судом.

Згідно з засвідченою копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Цекеєвою І.О. 31.01.1996 від імені ОСОБА_2 , яка на випадок своєї смерті все приналежне майно заповідає ОСОБА_1 (р. №346 від 31.01.1996)., на копії заповіту здійснено посвідчувальний напис нотаріуса ЗМНО Цекеєвої І.О. про засвідчення його вірності оригіналу, відсутність виправлень тощо (р.№ 197 від 04.04.2024).

Стороною позивача також наданий засвідчений переклад офіційного підтвердження про реєстрацію ОСОБА_1 за місцем проживання у м.Берлін (транслітерація прізвища відрізняється), дата народження співпадає, дата реєстрації - з 21.06.2022 по 23.07.2023, виїзд - 25.07.2023 (р.№613, 614 від 15.03.2024, приватний нотаріус ЗМНО Туріченко О.М.).

За даними Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 07.03.2024, наданими за підписом начальника Є.Власова, Костицька Ірина перетнула Державний кордон України 15.03.2022 у пункті пропуску «Ягодин» на транспортному засобі, характеристика:911 Запоріжжя-Хелм (потягом), повернулась до України 24.07.2023 через пункт пропуску «Краківець».

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Способи захисту порушеного права та / або інтересу містяться у нормі ст.16 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Подання усної заяви (звернення) спадкоємця не передбачено.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5, 3.6 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296/5. Так, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є виключно ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Так, відповідно до висновків, здійснених у Постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №676/47/21, провадження №61-8014св22: основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі).

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Такий висновок здійснений Верховним Судом у вказаній постанові.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №607/13549/21, провадження №61-562св23, зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

За загальним правилом рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Разом з цим, однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Проте, слід зауважити, що на користь доводів сторони позивача свідчить та обставина, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» неодноразово змінена протягом дії воєнного стану на території України. Так, зміни вносились згідно з Постановами КМУ № 209 від 06.03.2022, № 480 від 19.04.2022, № 719 від 24.06.2022, № 1364 від 06.12.2022, № 213 від 10.03.2023, № 469 від 09.05.2023, № 1038 від 29.09.2023, № 1309 від 12.12.2023, № 330 від 26.03.2024. Зокрема, наразі п. 3 виключений з її тексту.

Позивач вочевидь не могла бути обізнана й з висновками, здійсненими у Постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №676/47/21, провадження №61-8014св22, наведеними вище щодо юридичної сили нормативно-правових актів по вертикалі.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Натомість, висновки, здійснені у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №607/13549/21, провадження №61-562св23, не є релевантними, на переконання суду, адже умови воєнного стану, введеного внаслідок повномасштабного військового вторгнення держави-агресора, не мали місця у спірних правовідносинах, що розглядались судом у вказаній справи та не були покладені в обгрунтування позовних вимог, на відміну від даної.

Дійсно, спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України».

Так, за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22 лютого 2012 року №296/5).

Проте, будучи достеменно обізнаною із тим, що строк на подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо після смерті ОСОБА_2 (мається на увазі з початку введення воєнного стану) зупинений, про що ОСОБА_1 дізналась під час безпосереднього звернення до нотаріальної контори (доказів протилежного не надано), позивачка мала достатньо підстав для того, щоб не скористатись даним спеціальним порядком.

Оцінка суду у даній категорії справи повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Відповідно, у даній справі встановлено, що позивачка своєчасно дізналась про смерть спадкодавця - ОСОБА_2 , що встановлено під час судового розгляду на підставі наявних доказів. При цьому, сторона позивача не заперечує факту пропущення строку на звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом, пояснюючи введенням на території України воєнного стану, вимушеним проживанням в період з 15.03.2022 по 24.07.2023 поза межами України та отриманими при зверненні до нотаріуса роз`ясненнями щодо неможливості подати заяву в березні 2022 року.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обов`язків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Таким чином, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку суд враховує й свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про доведеність поважності причин, які дійсно могли вплинути на своєчасність подання спадкоємицею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, зокрема, засобами поштового листування. Натомість, враховуючи положення ст.1272 ЦК України, суд не повинен, визначивши додатковий строк на прийняття спадщини, визначати місце подання заяви. Тому в цій частині позовні вимоги залишаються без задоволення.

За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст.251-253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи наведене, обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, а саме, визначивши ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, який необхідно обраховувати з дати набрання рішенням законної сили. Визначений строк, на переконання суду, буде достатнім для виконання окреслених дій як спадкоємиці.

Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Про їх стягнення сторонами у даній справі не заявлено, відповідних доказів не надано.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, враховуючи рішення суду про часткове задоволення позову, та, крім цього, критерії, визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, що обов`язково мають бути взяті до уваги судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки порушення прав позивачки не є наслідком дій, бездіяльності та/або рішень відповідача, судові витрати, понесені ОСОБА_1 , у вигляді судового збору у сумі 1 073,60 гривень, сплаченого за подання до суду позовної заяви, необхідно залишити за нею.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, тривалістю два місяці, який обраховувати з дати набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позовних вимог (щодо визначення місця подання заяви про прийняття спадщини) відмовити.

Судові витрати, понесені позивачкою, у вигляді судового збору у сумі 1 073,60 гривень, сплаченого за подання до суду позовної заяви, - залишити за ОСОБА_1 .

Реквізити учасників справи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Запорізька міська рада, , адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.206, адреса електронної пошти: ;

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул.Чарівна, буд.123А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 12.04.2024.

Суддя Л.А.Вайнраух