Справа № 302/11/24
Провадження № 2/302/92/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28.03.2024 року смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

за участю секретаря Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В :

03 січня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що 14 грудня 2019 року вона зареєструвала з відповідачем ОСОБА_2 шлюб, який зареєстрований Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом № 779.

Від спільного подружнього життя у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.11.2023 року шлюбі між ними розірвано та після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з нею, але їй важко забезпечувати у повному обсязі її потреби. Дитина знаходиться на повному її матеріальному утриманні, зареєстрована за однієї з нею адресою. Вказує, що відповідач має достатню матеріальну спроможність утримувати її та дитину. Проте, на утримання дитини матеріальної допомоги відповідач не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Оскільки відповідач не бажає виконувати свій батьківський обов`язок, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка ОСОБА_1 просить: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти на утримання дружини, у твердій грошовій сумі 3000 грн., щомісяця,до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 в ухвалі суду запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачу ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання за вказаною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_2 . На адресу суду повернуто поштовий конверт «Укрпошта» з відміткою про те, що судова кореспонденція адресату ОСОБА_2 не вручена з тих причин, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.26).

23.02.2024 року ухвалою Міжгірського районного суду здійснено перехід розгляду справи № 302/11/24 за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (а.с.37-38).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду 11.03.2024 року заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені нею позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити за наведеними у позові підставами (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.39,42), однак про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 не подано, заперечень відповідача на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, суду не подано.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши надані позивачем докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, також дослідивши докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем позовні вимоги, оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 14 грудня 2019 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом № 779.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.11.2023 року, яке набрало законної сили 29.12.2023 року, шлюб між сторонами по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та копія вказаного судового рішення є в матеріалах справи (а.с.15-17).

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої в графі «мати» вказана ОСОБА_1 , позивачка у справі, а батьком записаний - ОСОБА_2 , відповідач у справі, та відповідачем батьківство щодо вказаної дитини не оспорено. Копія вказаного свідоцтва є в матеріалах даної справи (а.с.14).

Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та фактично мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру Миколаївської територіальної громади від 12.12.2023 року (а.с.13) та вказані обставини відповідачем не оспорені.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі-СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Відповідно до положень ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивача.

При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї малолітньої дитини.

У позові ОСОБА_1 стверджує про імперативність її права на отримання аліментів на утримання малолітньої доньки, та суд погоджується з такими доводами позивача. Але при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Посилання позивачки на те, що відповідач має достатню матеріальну спроможність утримувати дитину та дружину, суд оцінює критично. Жодних належних та допустимих доказів цим обставинам позивачем суду не надано. Доказів про розмір доходу або витрат відповідача матеріали справи не містять.

Положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 грн.

Позивачем не надано суду належних доказів, що станом на час розгляду даної справи відповідач отримує стабільний дохід, має постійне джерело прибутку. Крім того позивачкою не надано доказів, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача у добровільному досудовому порядку, а тому суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що саме така сума, яка зазначена нею у позові, буде об`єктивною для утримання як дитини, так і дружини, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній позичкою твердій грошовій сумі. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини сааме у розмірі, зазначеному позивачкою, суд не вбачає.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає достатньою сумою аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання малолітньої дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років.

При визначенні цього розміру суд виходить з того, що позивачка теж має нести не менші витрати на утримання своєї малолітньої дитини, ніж відповідач, і має можливості для цього.

При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З огляду на те, що малолітня дитина проживає з матір`ю, з урахуванням вартості продуктів харчування, інших речей першої необхідності, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також відсутність відомостей про доходи чи витрати позивача та відповідача, з урахуванням відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо заявленого розміру аліментів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання однієї малолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч.2 ст.183 СК України

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи № 302/11/24, враховуючи майновий стан відповідача та іншій обставини, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню частково та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні малолітню дочку, та тих обставин, що позивачка на теперішній час не працює, постійного та регулярного заробітку немає, окрім виплат соціальної допомоги на дитину, та у позивачки відсутнє самостійне джерело існування, оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла трирічного віку. Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, який на теперішній час офіційно не працевлаштований, особою з інвалідністю не являється, інших утриманців немає, оскільки на спростування вищевказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано, а тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі твердої грошової суми 3000 гривень щомісячно та на утримання дружини також щомісячно в розмірі твердої грошової суми 3000 гривень. Та, приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, малолітня ОСОБА_3 на теперішній час перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки ОСОБА_1 , внаслідок чого остання опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати малолітню дочку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачкою ОСОБА_1 позов задовольнити частково за вищенаведеними обґрунтуваннями.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнав за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Відповідно до положень п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини (дві позовні вимоги майнового характеру), відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, згідно положень ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.7,10,11,79.84,89,141,265-268,279,280-282,430 ЦПК України, ст.ст.105,110,112,180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 03 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) - кошти на її утримання у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 03 січня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_2 аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі - 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області: Ю.В. СИДОРЕНКО