Справа №362/5890/23 Головуючий в суді І інстанції Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/824/1858/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

15 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що між ним і відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 січня 2022 року за умовами якого вони домовились про укладання основного договору в строк не пізніше 25 березня 2022 року включно.

Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства стосовно укладення угод, позивач зазначив, що відповідач не виконав умов укладеного між ними попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 січня 2022 року, а тому просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в загальній сумі 207 946 гривень 12 копійок яка включає суму грошей переданих в підтвердження наміру придбати земельну ділянку, штраф, витрати на поділ земельної ділянки, витрати на нотаріальне посвідчення попереднього договору, 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевий суд порушив норми матеріального права та проігнорував обов`язкові до застосування правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах. Вказує, що відмовляючи у стягненні коштів, суд взагалі не визначив їх правову природу, тобто, з рішення суду не зрозуміло чи є ці кошти авансом, завдатком чи іншим платежем.

Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями укладеного між сторонами попереднього договору, обов`язковими умовами для відшкодування другій стороні збитків мають бути наявні обставини необґрунтованої відмови (ухилення) відповідача від укладення основного договору у визначений строк, проте, до позову не додано та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач дійсно необґрунтовано відмовився (ухилився) від укладення основного договору у визначений строк до 25 березня 2022 року. Суд зауважив, що сам по собі факт не укладення між сторонами основного договору у визначений ними строк не свідчить про обставини необґрунтованого ухилення відповідача від укладення основного договору.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 січня 2022 року між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами пункту 1 якого сторони зобов`язались у майбутньому в строк не пізніше 25 березня 2022 року включно укласти Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,073 гектари від загальної площі земельної ділянки 0,151 гектари з кадастровим номером :01:021:0037 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження дійсності намірів позивач передав відповідачу аванс в сумі 85 050 грн.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем умов вказаного договору у визначені ним (попереднім договором) строки.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, колегія суддів перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 85 050 грн є авансом, який підлягає поверненню. Натомість, посилання суду першої інстанції на те, що обов`язковими умовами для повернення коштів мають бути наявні обставини необґрунтованої відмови (ухилення) відповідача від укладення основного договору є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц , від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2024 року у справі №296/10217/15-ц.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 643/20458/17-ц, суд дійшов висновку про те, що на підставі попереднього договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, правовідношення, в якому виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 85 050 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 425 гривень 30 копійок, інфляційні втрати у розмірі 19 650 гривень 82 копійки.

Твердження апелянта про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення штрафу, витрат на поділ земельної ділянки та витрат на нотаріальне посвідчення попереднього договору, відхиляються колегією суддів як безпідставні та необґрунтовані, позаяк такі доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не мають правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову, відповідно до положень ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти, передані під час укладання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.01.2022, у розмірі 85 050,00 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 425, 30 гривень, інфляційні втрати у розмірі 19 650,82 гривень, а всього 108 126 (сто вісім тисяч сто двадцять шість) гривень 12 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 698 (дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: