справа № 208/6104/22
№ провадження 2/208/185/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.

секретар судового засіданні Паталахи І.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Васильцової О.М.,

представника відповідача адвоката Ярош І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання спадкового договору недійсним»,

встановив:

1.Стислий виклад позовних вимог.

13.04.2023 року ОСОБА_1 , звернувся із позовом до ОСОБА_2 «про визнання спадкового договору недійсним», заявив наступні позовні вимоги:

Визнати спадковий договір від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 . та ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю.. в реєстрі за №21 від 21.01.2016 р. недійсним. Стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

2.Позиція позивача.

В обґрунтування заявлений позовних вимог ОСОБА_1 заявив, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , на спадкового договору зареєстрованого в реєстрі за №21 від 21.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинської МНО Кравченко С.Ю., рішення про державну реєстрацію прав власності №63689682 від 24.05.2022, здійснене державним нотаріусом Другої кам`янського нотаріального округу Астаховою О.С..

Проте, це порушує його права як спадкоємця виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача. На час її смерті, тобто відкриття спадщини, він був зареєстрований разом із матір`ю у зазначеній квартирі, а тому фактично прийняв спадщину.

Але, за своє життя його мати ОСОБА_4 , будучи власницею квартира АДРЕСА_1 , 21.01.2016 року уклала спадковий договір який ним оспорюється, передав своє право власності на зазначену квартиру відповідачу.

Проте відповідач порушив умови спадкового договору, а саме п.3.3.1. Договору обов`язок набувача надавати необхідну дорогому в веденні господарства, і п. 3.3.2. Договору у разі смерті Відчужувача організувати поховання Відчужувача за християнськими звичаями.

Крім того, згідно до п. 4.2. зазначеного спадкового Договору, - право власності на майно, що є предметом цього Договору, Набувача виникає в разі смерті Відчужувача і після виконання всіх умов Договору. На підтвердження цього нотаріусу подається Свідоцтво про смерть, видане відповідним органом цивільного стану та інші необхідні документи. Після смерті Відчужувача право власності за даним договором підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Відповідно до спадкового договору ОСОБА_2 мав виконувати певні дії немайнового характеру, які ним не було виконано, п`ять останніх років, приблизно з 2017 року ОСОБА_2 постійно проживав за межами України, на території Республіки Польща та не допомагав ОСОБА_4 у веденні господарства, у тому числі матеріально. Також, ОСОБА_2 не організовував та не допомагав у організації поховання ОСОБА_4 , тим самим порушивши вимоги спадкового договору.

Поховання ОСОБА_4 організовував син померлої, в саме ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 , яка є правнучкою померлої. Участі в організації поховання померлої ОСОБА_2 не брав, та знаходився на той час на території Республіка Польща.

У акті №103 від 03.04.2023р., який складений Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут» зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно не проживає за даною адресою, зі заявника не проживав з 2019р. по 20.02.2022р., про що свідчать та підписують сусіди: ОСОБА_6 (мешкає АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_7 (мешкає: АДРЕСА_4 ).

20.02.2022 ОСОБА_2 повернувся на територію України та 23.02.2022 зареєстрував право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі спадкового договору.

За життя догляд за ОСОБА_4 здійснював ОСОБА_1 , як син померлої, допомагав матері у веденні господарства, а також здійснював матеріальну підтримку та брав на себе зобов`язання у сплаті комунальних послуг за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у вищевказаній квартирі спільно із своєю матір`ю, про що свідчить акт спільного проживання №103 виданий КП КМР «Добробут» від 03.04.2023. Також відповідно до довідки №001182909 про склад сім`ї від 08.06.2022р. ТОВ «Абонент XXI», ОСОБА_4 , яка-померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - онук; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - правнука.

На підставі викладеного ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_11 , приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, яка розглянувши заяву подану 31 березня 2023 року ОСОБА_1 , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, та матеріали спадкової справи № 27/2023, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , встановила що видати ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під номером АДРЕСА_1 , неможливо з наступних підстав:

23.06.2021 (двадцять третього червня дві тисячі двадцять першого) року померла мати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

31.03.2023 року нотаріусом, на підставі заяви сина померлої ОСОБА_1 , спадкоємця який фактично прийняв спадщину та який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч.3 ст. 1268 ЦК України), про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, заведено спадкову справу за № 27/2023, згідно якої ОСОБА_1 заявив про прийняття спадщини відкритої на час смерті своєї матері.

Також іншим спадкоємцем є донька померлої, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживала разом із нею а тому також прийняла спадщину.

Проте, 23.02.2023 року відповідач продав квартиру ОСОБА_12 , РНОКПП НОМЕР_3 .

А тому позивач не зміг реалізувати своє право на спадкування, та 07.04.2023 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Підставою звернення із позовом позивач зазначив що на його думку ОСОБА_4 , на час укладання спадкового договору 21.01.2016 року помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, через похилий вік, стан здоров`я уклала спадковий договір на умовах, які не були виконані ОСОБА_2 , так як останній мав на меті виїхати за кордон та змінити постійне місце проживання.

Таким чином, як зазначає позивач, укладення спадкового договору ОСОБА_4 було вчинено під впливом помилки оскільки вона помилялась щодо обставин, що мають істотне значення. Вона вважала, що ОСОБА_2 виконає покладені на нього спадковим договором обов`язки, проте залишив територію України та постійно проживав та території Республіки Поший не приймав участі під час життя та поховання ОСОБА_4 ..

Зазначена позиція була підтримана позивачем ОСОБА_1 , та його представником, під час судового розгляду.

3.Позиція відповідача.

Відповідачем не визнано заявлений позов ОСОБА_1 , на який подано відзив.

Згідно до позиції відповідача, він не оспорює факт укладання 21.01.2016 року між ним та його бабусею - ОСОБА_4 , спадкового договору за її волевиявленням. Саме бабуся була ініціатором укладання спадкового договору, оскільки відповідач мав намір придбати квартиру для своєї сім`ї, відкладав гроші і сказав про це бабусі, з якою у нього були дуже теплі та близькі стосунки. Бабуся повідомила відповідача, що хоче залишити свою квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , йому, для цього вона запропонувала піти до нотаріуса і правильно це юридично оформити. З цією метою вони пішли до нотаріуса, яка запропонувала нам укласти саме спадковий договір, а будучи юридично необізнаними ми погодились, оскільки між нами було вже укладено усну домовленість.Згідно з п. 3.3 спадкового договору набувач повинен був: надавати необхідну допомогу у веденні господарства; у разі смерті відчужувана організувати поховання відчужувана за християнськими звичаями.

Уклавши даний спадковий договір, відповідач із бабусею та своєю дружиною, і дочкою - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , продовжив проживання за місцем своєї реєстрації.

Більше з ними, у зазначеній квартирі ніхто не проживав, хоча згідно довідки про склад сім`ї від 08.06.2022 року у зазначеній квартирі були зареєстровані, а саме за адресою: АДРЕСА_2 були: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Враховуючи, що він не міг знайти роботу з високою заробітною платою, оскільки повинен був утримувати сім`ю та був єдиним працюючим у сім`ї (в той час дружина знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років та була у стані вагітності), на сімейній нараді разом із бабусею обговорювали щодо його спроби поїхати за кордон і там знайти роботу. Досягнувши згоди у цьому питанні, він почав пошук роботи та, знайшовши її поїхав на 3 місяці до Республіки Польщі. Через 3 місяці він повернувся, вже будучи там офіційно працевлаштованим та планував забрати дружину з дочкою і бабусю. Бабуся не погодилась їхати так далеко, посилаючись на її похилий вік, і розуміючи, що я можу у іншій країні влаштувати більш краще майбутнє для своєї сім`ї наполягла, щоб ми їхали.

Поїхавши за кордон, відповідач залишив бабусі суму 12000 грн., та постійно перераховував кошти, для забезпечення всього необхідного для бабусі, ніс витрати з оплати житлово-комунальних послуг, які надавались та використовувались бабусею у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З бабусею відповідач постійно підтримував відносини, дзвонив та спілкувався, вона надзвичайно раділа, що в нас все вдається у Польщі і я з сім`єю маємо роботу та кращі умови для проживання. Коли бабуся захворіла, я казав, що приїду, але був карантин у зв`язку з ковідом і були певні проблеми з проходом кордону, тому вона наполягла, щоб я не їхав та не наражав себе на небезпеку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла, про що йому повідомила його мати ОСОБА_8 . Він мав намір приїхати на поховання, але тривалість дороги близько 3-х днів, та неможливості зберігати тіло бабусі так довго у морзі, викликали об`єктивну необхідність її поховання раніше, ніж він міг дістатися до місця Кам`янського Дніпропетровської області, та особисто взяти участь у її похованні.

Тому за згодою матері та його племінниці ОСОБА_5 , яка є його племінницею, бабусю було поховано у відповідності до умов спадкового договору, а саме за християнськими звичаями, за рахунок грошей, які він залишив на поховання. Поховання бабусі за його проханням займалась безпосередньо ОСОБА_5 , саме вона і отримала лікарську довідку про смерть та Свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , свідоцтво про її поховання, сплачувала всі необхідні витрати,пов`язані з похованням.

Щодо посилання позивача на нібито порушення з його боку обов`язку відповідно до п. 3.3 спадкового договору що він зобов`язаний був надавати необхідну допомогу у веденні господарства та організувати поховання особисто, то це не відповідає дійсності та не узгоджується із правовими позиціями викладеними Верховним Судом.

Так, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 345/3897/17 (провадження № 61-42285св18), зроблений висновок про те, що суди дійшли правильного висновку, що зобов`язання сторонами договору викладені так, що з них не випливає обов`язкове їх виконання особисто набувачем.

Також відповідач не погоджується із позицією позивача про те, що ОСОБА_1 здійснював догляд за бабусею за життя, оскільки хоч він і є її сином, але зловживання алкогольними напоями не сприяло догляду за матір`ю, більше того, за життя вона не мала бажання з ним спілкуватись, тому і вирішила за необхідне лишити мені квартиру, щоб «син її не пропив». Позивач за зустрічним позовом проживав і проживає зі своєю дружиною, за адресою АДРЕСА_5 , як ним зазначено в зустрічному позові.

20.02.2022 року він разом із сім`єю прихав до України, щоб відвідати рідних, віддати пошану на могилі бабусі. Також, він враховуючи, наявну за життя бабусі домовленість, 23.02.2023 року оформив передбаченим законом чином право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, він вирішив продати належну йому квартиру і звернуся до ОСОБА_1 з проханням знятися із реєстрації з належній відповідачу квартири, проте позивач відмовився.

На початку 2023 року демографічний реєстр був відкритий, і він, як власник квартири, через органу ЦНАПу року зняв з реєстрації ОСОБА_1 та 23.02.2023 року, в передбаченому законом порядку, та продав квартиру, про що і повідомив ОСОБА_1 .

Реакцією ОСОБА_1 на зазначене, стало те, що ОСОБА_1 02.03.2023 року побив вікна у квартирі, яка вже належала іншій особі, через що вони, як власники квартири, були змушені викликати поліцію. По приїзду поліції на ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення, адміністративного правопорушення за ст. 173, що підтверджується копією постанови суду від 24.07.2023 року.

Щодо посилання позивача на те, що нотаріусом не було вчинено контролю за виконанням спадкового договору, то згідно п. 4.9 спадкового договору бабуся - ОСОБА_4 - не призначала особу, яка б здійснювала контроль за виконанням спадкового договору після її смерті.

Пунктом 4.8. спадкового договору зазначено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувана, цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним обов`язків за цим договором.

Таким чином, у випадку, якби бабуся була б не задоволена поведінкою відповідача або його, неналежним ставленням до своїх обов`язків, як набувача за умовами спадкового договору, вона з 2016 року (рік підписання спадкового договору) до дня своєї смерті могла би Поставити відповідачу або іншому члену сім`ї до відома про зазначені обставини, та скасувати зазначений спадковий договір.

Тобто протягом дії спадкового договору відчужував не висловлювала незадоволення відносно виконання договору, не мала намір його скасування.

Позивач за зустрічним позовом не надав жодного доказу про намір відчужувача укласти з набувачем якийсь інший міфічний договір, що відчуджувач була незадоволена виконанням спадкового договору, та що набувач не виконував обов`язки по договору, що відчужував мав намір розірвати спадковий договір.

ОСОБА_1 , не будучи стороною спадкового договору, не правомірно звернувся до суду, оскільки відповідно до п. 4.8. оспорити дію спадкового договору може лише відчужувач та набувач. ОСОБА_1 не є ані відчужувачем, ані набувачем за умовами спадкового договору.

Будь-яких належних та достатніх доказів невиконання ОСОБА_2 обов`язків, обумовлених спадковим договором, позивачем за зустрічним позовом не надано і не спростовано доводів відповідача про організацію надання необхідних послуг.

Проте за своє життя, ОСОБА_4 не заявляла про помилку, про неналежність виконання умов договору, та не заявляла про розірвання такого договору.

А тому враховуючи зазначене, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зазначена позиція була підтримана представником відповідача, адвокатом Ярош І.В. під час судового розгляду.

4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

16.11.2022 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області, подано первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», заявив позовні вимоги: визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

19.12.2022 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Сушкова Л.І.), відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2

11.05.2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Сушкова Л.І.), прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат - Васильцова Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним.

07.09.2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Сушкова Л.І.), підготовче провадження в цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат - Васильцова Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

30.11.2023 року з підстав закінчення повноважень судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Сушкової Л.І., цивільна справа згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана у провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П..

11.01.2024 року позивачем, за первісним позовом, ОСОБА_2 подано заяву про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням».

В судовому засіданні адвокат Ярош І.В., діючи як представник ОСОБА_2 , підтримала заявлене клопотання і просила закрити провадження за позовом ОСОБА_2 , з підстав того, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації з адреси квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.01.2024 року клопотання адвоката Ярош Ірини Володимирівни, як представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про закриття провадження за первісним позовом, - задоволено.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання спадкового договору недійсним»,

- в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», - з підстав п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, закрито.

5.Фактичні обставини встановлені судом.

Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м, за життя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , їй належала на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 06.03.1996 року Відділом обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів, яке було зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинськ, номер запису 21353, в книзі 124. Також зазначене право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 12972040, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04 від 21.01.2016 року (т. 1 а.с. 5).

21.01.2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 21 (т. 1 а.с. 5-7).

Згідно п. 1.1. Спадкового договору, Набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому певні дії немайнового характеру і в разі смерті Відчужувача набуває право власності на належне Відчужувачу майно квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м.

Згідно п. 1.4. Спадкового договору, згідно зі ст.. 1302 ЦК України право власності на вищевказану квартиру виникає у Набувача з моменту смерті Відчужувача.

П. 3.2. Спадкового договору, визначені права Відчужувача:

3.2.1. вимагати належного виконання Набувачем його обов`язків за цим Договором;

3.2.2. довічно володіти та користуватися майно, що є Предметом договору, без права розпорядження ним;

3.2.3. вимагати розірвання цього Договору у судовому порядку у разі невиконання Набувачем умов даного Договору;

П. 3.3. Спадкового договору, визначені права Набувача:

3.3.1. надавати необхідну допомогу в веденні господарства;

3.3.2. у разі смерті Відчужувача організувати поховання Відчужувача за християнськими звичаями.

П. 4.1. Спадкового договору Сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.

П. 4.6. Спадкового договору Нотаріусом роз`яснено Відчужувачу зміст ч. 2 ст. 1307 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт, який Відчужувач склав або складе в майбутнєму щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним.

П. 4.8. Спадкового договору У разі невиконання Набувачем розпоряджень Відчужувача, цей договір може бути розірвано судом на вимогу Відчужувача, а також на вимогу Набувача у неможливості виконання ним обов`язків за цим договором.

П. 4.9. Спадкового договору «…Особу яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після моєї смерті я, ОСОБА_4 , не призначаю, тому згідно ч. 3 ст. 1307 Цивільного кодексу України контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини…».

П. 4.11. Спадкового договору містить роз`яснень нотаріусом норм права.

П. 4.12. Спадкового договору «…Цей Договір прочитано Сторонами, кожною окремо. Після прочитання Договору Сторони підтвердили нотаріусу, що зміст цього Договору повністю відповідає їх дійсним намірам. Ми, Сторони, стверджуємо, що однаково розуміємо значення, умови правочину та його правові наслідки для кожної із Сторін, про що свідчать наші особисті підписи на правочині, а також, що ми володіємо українською мовою і це дало нам можливість прочитати цей договір та розуміти його сутність; Договір укладається нами у відповідності до нашої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; у момент укладання цього Договору відсутні будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані нами; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним)….».

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженка с. міського типу Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть якої зареєстрована 23.06.2021 року за актовим записом № 952 здійсненим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), свідоцтво серії НОМЕР_5 .

Свідоцтво про поховання померлої ОСОБА_4 , від 24.06.2021 року видане на ім`я ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 53).

Як було встановлено, в ході проведення нотаріальних дій, за своє життя ОСОБА_4 посвідчувала заповіт 27.02.1996 року надаючи розпорядження у разі своєї смерті про заповідання квартири АДРЕСА_6 , на ім`я ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , в рівних долях кожному (т.1 а.с. 105).

Який у відповідності до п. 4.6. Спадкового договору, укладеного 21.01.2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 21 (т. 1 а.с. 5-7), за змістом ч. 2 ст. 1307 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт, який Відчужувач склав або складе в майбутнєму щодо майна, вказаного у спадковому договорі, став нікчемним.

Проте зазначеним заповітом який складався ОСОБА_4 на 1996 рік, за своє життя, оформлюючи заповіт не зазначала свого волевиявлення про заповідання належний їй майнових прав по відношення до сина ОСОБА_1 , що фактично узгоджується із показами свідка ОСОБА_15 про те що за своє життя, їх з позивачем, мати ОСОБА_4 не бажала залишати йому своє майно, та саме вона була особою яка ініціювала оформлення спадкового договору на свого онука ОСОБА_2 , ще за життя ОСОБА_14 , іншої її доньки.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , про що було складено актовий запис № 869 від 03.10.2019 року з реєстрації її смерті, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10.04.2023 року (т. 1 а.с. 110), яка була донькою ОСОБА_4 , та сестрою ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , є сином ОСОБА_4 , що підтверджено витягом з Деражвного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12.04.2023 року (т. 1 а.с. 112).

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є донькою ОСОБА_4 , та сестрою ОСОБА_1 , що підтверджено під час судового засідання поясненнями ОСОБА_8 та визнано ОСОБА_1 ..

Як встановлено в ході судового розгляду згідно до показів ОСОБА_8 та зазначена позиція підтримана представником ОСОБА_2 , що за життя ОСОБА_4 з власної ініціативи уклала спадковий договір, визначив своє розпорядження, що в разі смерті Відчужувача набуває право власності на належне Відчужувачу майно квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м., а саме її онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Зі свого боку всі обов`язки визначені спадковим договором ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , у відповідності до Спадкового договору, як то надання необхідної допомоги у веденні господарства та обов`язок по організуванню поховання у разі смерті Відчужувача за християнськими звичаями виконаний у повному обсязі. Так як ОСОБА_2 здійснив ремонт у квартирі, придбав меблі та техніку до квартиру ніс витрати по оплаті комунальних послуг, забезпечував грошовими коштами свою бабусю ОСОБА_4 , яка була всім задоволена, і жодного зауваження до онука не заявляла. Крім того, ОСОБА_2 постійно проживав у зазначеній квартирі, до переїзду у Польщу разом із родиною, про те це рішення, було погоджено із ОСОБА_4 , яка вважала що саме так і треба робити. Проте, навіть коли у постало таке питання, то перед поїздкою ОСОБА_2 залишена була сума для догляду та на поточні витрати, крім того була сума 10000 гривень на поховання , та періодично ним присилалися гроші які використалися на забезпечення бабусі у повному обсязі. Також поховання відбулося за гроші ОСОБА_2 у християнських традиціях. Щодо ОСОБА_1 , то він з 2010 року залишив квартиру АДРЕСА_7 , і в ній не проживав так як проживає із своєю дружиною окремо, хоча з реєстрації не знявся до 2023 року, поки його не зняли з реєстрації.

ОСОБА_1 також підтвердив під час судового засідання що за життя його матері ОСОБА_4 , ОСОБА_2 проживав із нею у квартирі АДРЕСА_7 , потім вже коли народилися діти у останнього, то його мати перебралася проживати до доньки. Потім на час смерті мати вже проживала у своїй квартирі, і він її відвідував, теж давав їй 500 гривень щомісяця. Він робив ремонт поміняв кран, поклеїв шпальти у коридорі. Коли мати його померла, то похованням займалася ОСОБА_17 , правнучка його матері. А гроші була витрачені у сумі 10000 гривень, які дала його мати. У зазначеній квартирі АДРЕСА_7 він також був прописаний, проте з 2013-2014 років там не проживав, а проживав із своєю дружиною та працював у П`ятихатках.

Як зазначив ОСОБА_1 в судовому засіданні підставою для звернення із позовом є помилка його матері ОСОБА_4 , щодо обставин, які мають істотне значення, а саме що його матері ОСОБА_2 не допомагав, та переїхав до Польщі. А також не був присутній не її похованні.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №301503275 від 24.05.2022, (т. 1 а.с. 52), підтверджено реєстрація права власності за ОСОБА_2 , права приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі спадкового договору (НАС 483170) №21 від 21.01.2016 засвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинської МНО Кравченко С.Ю., рішення про державну реєстрацію прав власності №63689682 від 24.05.2022, здійснене державним нотаріусом Другої кам`янського нотаріального округу Астаховою О.С..

Відповідно до довідки №001182909 про склад сім`ї, виданої 08.06.2022р. ТОВ «Абонент XXI» (т. 1 а.с. 9) до складу сім`ї ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - онук; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - правнука.

Актом № 266 від 01.11.2022 року складеного членами комісії Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Добробут» (т. 1 а.с. 10), фактично в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2010 року ОСОБА_1 . Його особисті речі в квартирі відсутні, він має інше постійне місце проживання, що свідчить про відсутність інтересу відповідача до вказаного житла. Його місце проживання не відоме, так як втрачені особисті зв`язки, навіть на поховання матері ОСОБА_4 він не приїхав.

6.Норми права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦК України, Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ч. 1 ст. 251 ЦК України, - Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Ч. 1 ст. 253 ЦК України, - Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Ч. 1 ст. 254 ЦК України, - Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Ч. 1 ст. 256 ЦК України, - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 1 ст. 257 ЦК України, - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 1 ст. 260 ЦК України, - Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України, - Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ч. 4 ст. 267 ЦК України, - Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ч. 5 ст. 267 ЦК України, - Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

7.Висновки та мотиви судового рішення.

Згідно до позовних вимог заявлених ОСОБА_1 як спадкоємець, після смерті своєї матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із даним позовом, визначив що предметом спору є спадковий договір укладений 21.01.2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 21 (т. 1 а.с. 5-7), заявляючи що на його думку його мати за своє життя помилилася щодо істотних умов договору, що на його думку надає йому звернутися із позовом, та заявити про розірвання вказаного договору, так як за цим договором на користь відповідача ОСОБА_2 відчуджена квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м.

Про зазначене, як вказує позивач ОСОБА_1 , він дізнався після смерті своєї матері ОСОБА_1 , звернувшись до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Красношлик Л.Л. з питань прийняття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини 31.03.2023 року. (т. 1 а.с 91) проте на його ім`я не видано свідоцтво про право на спадщину, у склад якої увійшла зазначена квартира АДРЕСА_7 , відчужена за оспорюваним спадковим договормо.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м. на час укладання оспорюваного позивачем спадкового договору, за життя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , належала їй на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 06.03.1996 року Відділом обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів, яке було зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинськ, номер запису 21353, в книзі 124. Також зазначене право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 12972040, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04 від 21.01.2016 року (т. 1 а.с. 5).

21.01.2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 21 (т. 1 а.с. 5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , померла.

За своє життя ОСОБА_4 із позовом про розірвання, зміну, аналювання, тощо до ОСОБА_2 не зверталася, а тому на час смерті відчужувача оспорюваний спадковий договір був чинним.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на підставі спадкового договору укладеного із померлою ОСОБА_4 , було набуто право власності на зазначену квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м, 23.02.2022 зареєстрував право власності на підставі спадкового договору (т. 1 а.с. 8).

В подальшому, ОСОБА_2 відчужив зазначену квартиру, за договором купівлі-продажу станом на 23.02.2023 року відчужена Стамблер ОСОБА_18 , що підтверджено витягом (т. 1 а.с. 106).

Позивач ОСОБА_1 із зазначеним позовом, яким оспорює саме спадковий договір від 21.01.2016 року з підстав ч. 2 ст. 651 ЦК України (а.с. 45-46), звертаючись із позовом 13.04.2023 року (т. 1 а.с. 43-46), як спадкоємиць після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, у своїй Постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 591/1419/20 провадження № 61-18031 зазначив, що Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження N 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

При цьому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження N 12-84гс20) вказано про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Як встановлено в ході судового розгляду, відчужувач ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своє життя позов про розірвання спадкового договору не подавала, а тому судом не може бути застосовано ст. 55 ЦПК України «Процесуальне правонаступництво». Такий висновок міститься в постанові КЦС ВС від 10 листопада 2021 року у справі № 643/4873/20.

Крім того, звертаючись із позовом станом на 12.04.2023 року, про оспорення укладеного від 21.01.2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , як набувачем, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 21, позивач ОСОБА_1 діє як спадкоємець син, після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не будучи стороною оспорюваного договору.

Також, на час звернення із позовом станом на 12.04.2023 року і відповідач ОСОБА_2 не є власником майна, на яке дала своє розпорядження за життя ОСОБА_4 , а саме що в разі смерті Відчужувача набуває право власності на належне Відчужувачу майно квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м., так як за договором купівлі-продажу зазначена квартиру вже станом на 23.02.2023 року відчужена Стамблер ОСОБА_18 , що підтверджено витягом (а.с. 106), про що позивач достовірно обізнаний.

Таким чином, ОСОБА_1 звертається за захистом своїх прав, оспорюючи договір укладенийм між його матір`ю ОСОБА_4 та її онуком ОСОБА_2 , станом на 24.01.2016 року, який ними, за життя ОСОБА_4 не оспорювався, не змінювався, не анулювався, та виконувався у відповідності до волевиявлення відчужувача ОСОБА_4 , яка до укладання даного спадкового договору, за своє життя укладала заповіт, зазначаючи своє волевиявлення щодо заповідання належного їй майна вказаної квартири АДРЕСА_7 , де також не зазначала як спадкоємця ОСОБА_1 ..

Про зазначене під час судового засідання дала пояснення сестра ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_15 , яка підтвердила що ініціатором укладання спадкового договору який оспорює позивач, була саме їх мати ОСОБА_4 , яка не бажала залишати квартиру ОСОБА_1 , в силу певних обставин та причин сімейного характеру.

Також, у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 337/5678/20 (провадження № 61-1559св22) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження № 61-11690св21).

А як встановлено в ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного спадкового договору, та не є ні набувачем, ні відчужувачем.

Власник квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м., за своє життя ОСОБА_4 , в силу ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319 ЦК України, діючи правомірно, розпорядилася в порядку визначеному законом, що в разі смерті Відчужувача набуває право власності на належне Відчужувачу майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Таке волевиявлення відповідає приписам статті 1302 ЦК України, згідно до якої визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

В абзаці п`ятому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача, інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у своїй Постанові від 10.03.2023 року справа № 591/1419/20 провадження N 61-18031 сво 21 виклала свій висновок що у спірних правовідносинах з вимогою про розірвання спадкового договору звернулася не сторона спадкового договору, а спадкоємець відчужувача, відступив від висновків щодо застосування статті 1308 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду: у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі N 640/5594/17-ц (провадження N 61-17015св18); у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 грудня 2019 року у с праві N 278/627/15-ц (провадження N 61-13575св19); у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2022 року у справі N 173/3057/19 (провадження N 61-2531св21), на підставі чого скасував судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі й ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі зазначеного, суд оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані сторонами, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, та як наслідок відсутності підстав для їх задоволення.

Також судом враховується, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Можливість практичного здійснення права на звернення до суду за судовим захистом залежить від певних передумов, які у цивільній процесуальній літературі іменуються передумовами права на звернення до суду за судовим захистом. Ці передумови розподіляють на суб`єктивні, які належать до особистості суб`єктів спору, та на об`єктивні, пов`язані з характером предмета, який підлягає внесенню на розгляд суду; на позитивні та негативні залежно від зв`язку права на звернення до суду з наявністю або відсутністю цих передумов.

До суб`єктивних передумов належить процесуальна правоздатність особи, яка звернулася до суду за судовим захистом, а також суб`єкта, який буде притягнутий судом як відповідач або заінтересована особа. Право на звернення до суду за судовим захистом виникає одночасно з виникненням цивільної процесуальної правоздатності. Так, відповідно до ст. 28 ЦПК здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) визнається за всіма фізичними і юридичними особами. Оскільки всі фізичні особи набувають процесуальної правоздатності з моменту народження і не можуть бути її позбавлені, а відповідно і здатності звернення до суду за судовим захистом, то в судовій практиці питання щодо процесуальної правоздатності може виникати тільки стосовно організацій. Процесуальна правоздатність організацій залежить від того, чи є організація юридичною особою.

Суб`єктивною передумовою права на звернення до суду є також процесуальна заінтересованість особи. За загальним правилом звертатися до суду можна лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Із цього положення ст. 3 ЦПК випливає наявність заінтересованості особи в судовому захисті. Щодо заінтересованості осіб, які звертаються до суду за захистом прав, свобод та інтересів іншої особи, або державних чи суспільних інтересів, то їх заінтересованість має службовий характер і обумовлена їх правовим становищем.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

А тому, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 , як спадкоємця померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають вцілому.

8.Судові витрати.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено про понесені ним витрати зі сплати судового збору 1073,60 гривень (т. 1 а.с. 47), правничої допомоги у розмірі 4000,00 гривень за складання позовної заяви, 1500 гривень як очікувані витрати за участь адвоката у судовому засіданні.

Також, позивачем понесені витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 гривень зі сплати судового збору при зверненні із заявою про забезпечення позову (т. 1 а.с. 66).

15.09.2023 року адвокатом Васильцовою О.М., як представником позивача ОСОБА_1 , подана заява про судові витрати, із долученими актами про виконані роботи (т.1 а.с. 136-142),згідно до якої заявлено про понесені витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 13000 гривень.

9.Забезпечення позову.

Так, в межах справи № 208/6104/22, 13.04.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати спадковий договір недійсним. Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, шляхом накласти арешт на спірну квартиру.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.04.2023 року (справа № 208/6104/22 провадження № 2-з/208/59/23), заява за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, булла задоволена та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04 (т. 1 а.с. 67-68).

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання спадкового договору недійсним», - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 , як позивачем, залишити за позивачем.

Арешт накладений Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.04.2023 року (справа № 208/6104/22 провадження № 2-з/208/59/23), на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04, - скасувати.

Згідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений 08 квітня 2024 року.

Суддя Івченко Т. П.