Справа №191/1601/24
Провадження № 2-о/191/49/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

15 квітня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

11.04.2024 року в системі «Електронний суд» було сформовано заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Заява обґрунтована тим, що:

- ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 09.03.1979 року;

- ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 ;

- місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер за кордоном у м.Фару;

- на день смерті ОСОБА_2 був пенсіонером та отримував пенсію в розмірі 20930,00 грн.;

- ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дніпровському приміському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській та отримуває пенсію за віком в розмірі 4076,50 грн.;

- ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, так як бажала перейти на пенсію чоловіка, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що довідка про спільне проживання видана некоректно (безпідставно підтверджується факт спільного проживання на момент смерті годувальника в іншій державі).

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Механізм призначення і призначення пенсії у разі втрати годувальника визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Органи Пенсійного фонду України є спеціально уповноваженим суб`єктом, який уповноважений на Призначення і виплата пенсій особам.

Визначаючи, чи пов`язується зі встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю фізичних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21 вказано, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

у постанові від 23 травня 2022 року у справі №539/4118/19 зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2023 року у справі №522/1620/23 також зазначає про те, що за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, відповідно, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства шляхом оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, і саме в рамках такої справи заявник повинна доводи наявність підстав для виплати.

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який уже відмовив їй у призначенні пенсії, фактично виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо встановлення факту перебування на утриманні померлого для одержання пенсійних виплат у разі смерті годувальника, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, а тому має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції.

ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Згідно із п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 293, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. І. Окладнікова