Справа № 229/5611/23
Провадження № 2/229/690/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Худіної О.О.,

при секретарі - Ситник С.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

20 березня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач проживає за кордоном, відповідачка також проживає за кордоном - у Німеччині. До січня 2023 року сторони проживали разом за однією адресою, про що вказано у заяві про надання строку на примирення.

Позивачем не подано заперечень проти дійсності даного твердження, отже ним не оспорюється факт проживання відповідачки за кордоном.

Відповідно до ст.29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

21 березня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, з яких вбачається, що позивач проти задоволення даного клопотання, оскільки представником відповідача вже заявлялось дане клопотання у задоволені якого було відмовлено, також представник заявляв про надання строку для примирення.

Своїми діями на думку сторони позивача представник відповідача виключно затягує судовий розгляд справи.

Позивач не має на меті примиритись з відповідачем та бажає розлучитись так як має інші плани на життя.

Також, сторони зареєстровані в м. Бахмут та відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 21.10.2022 № 61 змінив територіальну підсудність судових справ на Дружківський міський суд Донецької області.

Тому вважає, що Верховний суд вже визначив підсудність справ саме Дружківському міському суду Донецької області.

Вважає, що своїми діями представник відповідача має на меті лише затягнути розгляд справи, але це не впливає на суть.

На підставі зазначеного просить суд відмовити у задоволені клопотання представника відповідача про направлення справи до Верховного Суду України для визначення підсудності та продовжити розгляд справи.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти клопотання.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 серпня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 13 грудня 2023 року провадження у справі зупинене, надано подружжю строк для примирення на 3(три) місяці, тобто до 20 березня 2024 року.

Вивчивши подане клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на такі обставини.

Так, відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянами України визначається ухвалою Верховного Суду виключно у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

До заяви представником відповідача ОСОБА_2 не додано доказів проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за межами території України, а суд неуповноважений на підставі припущень вважати доведеними юридичні факти.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ зазначив, що застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Таким чином, враховуючи, що відомостей про те, що на даний час позивач та відповідач постійно проживають за межами України матеріали цивільної справи не містять, суд приходять до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності в порядку ст. 29 ЦПК України.

Керуючись ст. 298 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про направлення цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу до Верховного Суду для визначення підсудності в порядку ст. 29 ЦПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Худіна О.О.