242/430/24
10 квітня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жолнер Наталія Вікторівна, до Приватного акціонерного товариства «Збагачувальна фабрика «Україна» про відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків їх виплати,-
ВСТАНОВИВ:
07.03.2024 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
В обґрунтування позову зазначила, що з 01.12.2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнений 31.01.2021 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Відповідно до довідки ПрАТ «ЦЗФ «Росія» № 92 від 26.02.2021 року товариство мало перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з листопада 2019 року по 31 січня 2021 року в сумі 216912,07 грн. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року з ПрАТ «ЦЗФ «Росія» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 216912,07 грн., без утримання з цієї суми податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 року по 07.07.2021 р.(день постановлення рішення суду) в розмірі 157297,14 грн., з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, судовий збір 908,00 грн. За період примусового виконання рішення суду у ПрАТ «ЦЗФ «Росія» було змінено найменування та юридична адреса підприємства з ПрАТ «ЦЗФ «Росія» на Приватне акціонерне товариство «Збагачувальна фабрика «Україна». Примусове виконання рішення суду, а саме перерахування позивачці грошових коштів за дублікатом виконавчого листа відбулося 07.02.2024 року. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06.03.2024 р., стан ВП № 740445169 завершено. У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів (заробітної плати) в сумі 109737,39 грн. Також, вважає що внаслідок довготривалої невиплати заробітної плати відповідачем, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 24 900,00 грн. та просить стягнути з відповідача на її користь, а також понесені нею судові витрати у розмірі 3028,00 грн.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Заяви та клопотання сторін.
Позивач та її представник надали заяви, в яких просять розглянути справу в їх відсутності, позов підтримують.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.03.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, звільнена 31.01.2021 року за ч.1 ст.38 КЗпП України.
В день звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунку по заробітній платі.
Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року з ПрАТ «ЦЗФ «Росія» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 216912,07 грн., без утримання з цієї суми податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 року по 07.07.2021 р.(день постановлення рішення суду) в розмірі 157297,14 грн., з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, судовий збір 908,00 грн.
Згідно Витягу з державного реєстру юридичних осіб у ПрАТ «ЦЗФ «Росія» було змінено найменування та юридична адреса підприємства з ПрАТ «ЦЗФ «Росія» на Приватне акціонерне товариство «Збагачувальна фабрика «Україна».
Згідно виписки з карткового рахунку перерахування позивачці грошових коштів за дублікатом виконавчого листа відбулося 07.02.2024 року.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06.03.2024 р., стан ВП № 740445169 завершено.
Заборгованість утворилась у листопаді 2019 року, виплачена у лютому 2024 року.
Згідно розрахунку позивача за період з листопада 2019 року по січень 2021 року компенсація становить 109737,39 грн.
Суд погоджується з наданим представником позивача в позовній заяві розрахунком розміру компенсації.
Оскільки заробітна плата позивачеві не була своєчасно виплачена, суд вважає наявними підстави для стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з листопада 2019 по січень 2021 року.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Враховуючи викладені вище обставини, встановивши факт порушення трудових прав позивача стосовно своєчасної виплати усіх сум при звільненні, що на думку суду спричинило моральні переживання позивача через неправомірність дій роботодавця, зважаючи на характер і тривалість моральних переживань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн.
Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч.1ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Нормами ч. 1ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Аналогічні положення має ч.1ст.115 КЗпП України.
Згідно зіст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
У ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно дост.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).
Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Розподіл судових витрат між сторонами.
У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та, враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2535,34 грн.
На підставі викладеного, керуючись 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282,352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жолнер Наталія Вікторівна, адреса: АДРЕСА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Збагачувальна фабрика «Україна» адреса: місто Київ, вулиця Прорізна(Шевченківський район), будинок 12А, про відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків їх виплати задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя