Справа № 466/1689/22 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/142/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року Львівський міський центр зайнятості (правонаступником якого є Львівський обласний центр зайнятості; а.с. 133) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 8 239 грн. 93 коп. в якості повернення виплаченої допомоги з безробіття, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі Фонд), що діє від імені Фонду відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення».

Відповідач ОСОБА_1 , будучи звільненим 22 жовтня 2019 року з прокуратури Львівської області, 23 грудня 2019 року зареєструвався у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

На підставі поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви про надання (поновлення) статусу безробітного від 23 грудня 2019 року та відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості йому було надано статус безробітного з 23 грудня 2019 року згідно з положеннями ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», а також призначено допомогу з безробіття з 30 грудня 2019 року.

З 30 грудня 2019 року ОСОБА_1 було розпочато виплату допомоги з безробіття відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 та ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Вищевказана допомога по безробіттю була виплачена з 30 грудня 2019 року по 02 листопада 2020 року.

В своїй заяві про надання (поновлення) статусу безробітного від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, що засвідчив особистим підписом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 520/2355/2020, яке набрало законної сили 11 вересня 2020 року, було визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 553 від 07 лютого 2020 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно заяви від 07 лютого 2020 року та зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з часу звернення із заявою від 07 лютого 2020 року.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 520/2355/2020 рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 41 від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років з 07 лютого 2020 року, про що ОСОБА_1 повідомив центр зайнятості лише 30 листопада 2020 року, подавши фотокопію розпорядження та інформацію щодо призначення йому пенсії з особистого кабінету порталу Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим надлишково отримав допомогу по безробіттю за період з 05 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року в сумі 8 239 грн. 93 коп., які і є предметом позовних вимог.

Згідно з положеннями п. 1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч.1 ст. 45 цього Закону.

Приписами п.13 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: досягнення особою встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Положеннями абзацу 14 п.п. 1 п.30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №792, передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня досягнення зареєстрованим безробітним встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Згідно п.7 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до п.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні зобов`язані своєчасно подати відомості про обставини, шо впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Приписами п.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Львівський міський центр зайнятості скеровував ОСОБА_1 повідомлення від 20.01.2021 року №10-194/21 щодо відшкодування коштів у сумі 8 239 грн. 93 коп., яке було залишено ним без задоволення, а тому позивач змушений з цим позовом звертатися до суду (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського обласного центру зайнятості 8 239 грн. 93 коп. в якості повернення допомоги з безробіття та 2 481 грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору (а.с. 140-144).

Вищезгадане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року N 60/62 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, пунктом 2 якого встановлено, що таке розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, однак його у відповідності до вимог Порядку не було ознайомлено із матеріалами розслідування, чим було порушено його право на судовий захист шляхом оскарження відповідного рішення (наказу) центру зайнятості у суді.

Висновки суду щодо залишення відповідачем без належного реагування повідомлення Львівського міського центру зайнятості від 20 січня 2021 року №10-194/21 (в якому центр зайнятості пропонував в 15-денний термін з моменту отримання повідомлення повернути кошти в сумі 8 239,93 грн.) вважає помилковими, оскільки такі «недоводяться матеріалами справи та невідповідають обставинам справи».

Вважає, що «матеріали позову та інші матеріали надані позивачем до суду не містять обґрунтованого розрахунку суми стягнення в сумі 8 239,93 грн. та доказів у вигляді розрахункових документів (банківських виписок тощо) підтверджуючих таку виплату на мою користь за період з 05 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року», оскільки «Долучений до позову додаток №4 до Персональної картки №00032 не містить зрозумілого обґрунтування розрахунку суми стягнення за позовом в сумі 8239,93 грн. та не може бути доказом здійснення такої виплати, оскільки не є розрахунковим платіжним документом, що підтверджує таку виплату» (а.с. 151-161).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 169-170).

31 січня 2024 року Львівський обласний цент зайнятості надіслав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 175-182).

07 лютого 2024 року апелянт (відповідач) надіслав до суду Відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу (а.с. 188-193).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма учасниками справи (в тому числі і апелянтом у доводах поданої ним апеляційної скарги) те, що:

- з 23 грудня 2019 року відповідач був зареєстрованим у Львівському міському центрі зайнятості, де з 30 грудня 2019 року по 02 листопада 2020 року отримував допомогу по безробіттю;

- 31 березня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/2355/2020 за позовом ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 11 вересня 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області №553 від 07 лютого 2020 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно заяви від 07 лютого 2020 року та зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплачувати йому пенсію за вислугу років з часу звернення із заявою від 07 лютого 2020 року;

- 11 вересня 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляцію Пенсійного фонду на вищезгадане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року було повернуто апелянту (що стверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень) і вищезгадане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року набрало законної сили;

- 05 жовтня 2020 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області №41 ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років з 07 лютого 2020 року;

- 30 листопада 2020 року відповідач подав до Центру зайнятості заяву про припинення його реєстрації у зв`язку з його відмовою від послуг служби зайнятості, оскільки йому 05.10.2020 року на виконання рішення суду було призначено пенсію (а.с. 20).

Як стверджується Заявою відповідача про перегляд заочного рішення від 06 жовтня 2022 року, відповідачу щонайпізніше 06 жовтня 2022 року вже було відомо про позовні вимоги позивача до нього на суму саме 8 239 грн. 93 коп. (а.с. 56-62).

Однак, ні вищезгадана Заява про перегляд заочного рішення від 06 жовтня 2022 року, ні Відзив відповідача на позовну заяву від 05 грудня 2022 року не містять жодних доводів (заперечень, розрахунків тощо), які б заперечували або спростовували позов саме у розмірі позовних вимог - 8 239 грн. 93 коп.: і це при тому, що відповідач визнає факт отримання ним допомоги по безробіттю по 02 листопада 2020 року.

Безспірним є те, що відповідач (апелянт), визнаючи факт отримання ним допомоги по безробіттю по 02 листопада 2020 року, мав би спростувати належними та допустимими доказами заявлений позивачем саме розмір такої допомоги, отриманий ним за період з 10 жовтня по 02 листопада 2020 року (8 239 грн. 93 коп.), чого відповідачем (апелянтом) зроблено не було, так само, як і не було подано до суду відповідних клопотань з цього питання (за необхідності)

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що «матеріали позову та інші матеріали надані позивачем до суду не містять обґрунтованого розрахунку суми стягнення в сумі 8 239,93 грн. та доказів … підтверджуючих таку виплату … за період з 05 жовтня 2020 року по 02 листопада 2020 року», до уваги прийматися не можуть.

Безспірним також є те, що позивач зобов`язаний цікавитись поданим ним до суду позовом та наслідками його розгляду судом.

Як вже згадувалось вище, саме за позовом ОСОБА_1 31 березня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/2355/2020 визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області №553 від 07 лютого 2020 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно заяви від 07 лютого 2020 року та зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплачувати йому пенсію за вислугу років з часу звернення із заявою від 07 лютого 2020 року.

Таким чином, безспірним є те, що ОСОБА_1 було відомо про вищезгадане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у адміністративній справі за його позовом.

Як стверджується загальнодоступною інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, 11 вересня 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляцію Пенсійного фонду на вищезгадане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року було повернуто апелянту і вищезгадане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року набрало законної сили. При цьому у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься інформація про те, що 14 вересня 2020 року до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року «забезпечено надання загального доступу», що дає підстави для висновку про те, що ще з 14 вересня 2020 року інформація про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року набрало законної сили, стала загальнодоступною, в тому числі і для відповідача (апелянта) ОСОБА_1 .

В той же час, ні Відзив відповідача на позовну заяву, ні подана ним апеляційна скарга не містять жодних доводів та/або пояснень стосовно того, чому саме відповідач до Центру зайнятості з заявою про припинення його реєстрації у зв`язку з його відмовою від послуг служби зайнятості звернувся лише 30 листопада 2020 року, тобто порушенням строків, передбачених статтею 44 Закону України «Про зайнятість населення», з положеннями якого він був ознайомлений, що стверджується його ж Заявою до Центру зайнятості про надання (поновлення) статусу безробітного від 23.12.2019 року, копія якої є наявною у матеріалах справи (а.с. 8).

Як вже зазначалося вище, матеріалами справи безспірно стверджується те, що відповідачу щонайпізніше 06 жовтня 2022 року вже було відомо про позовні вимоги Центру зайнятості до нього на суму 8 239 грн. 93 коп. (а.с. 56-62).

Оскаржуване відповідачем рішення судом було ухваленим 29 листопада 2023 року, тобто через більш, як 13 місяців після 06 жовтня 2022 року.

В той же час, відповідачем (апелянтом) не було подано до суду жодних доказів про його наміри (бажання тощо) врегулювати спір з Центром зайнятості в позасудовому порядку.

До суду першої інстанції відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі «за наявними у справі матеріалами» (а.с. 136).

За наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що відповідача не було ознайомлено з матеріалами розслідування, передбаченого Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, а також про помилковість висновків суду про залишення відповідачем без належного реагування повідомлення Львівського міського центру зайнятості від 20 січня 2021 року №10-194/21 (в якому центр зайнятості пропонував в 15-денний термін з моменту отримання повідомлення повернути кошти в сумі 8 239,93 грн.), також до уваги прийматися не можуть.

За вищенаведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог або для задоволення цих позовних вимог лише частково і доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 8 239 грн. 93 коп.в якості повернення виплаченої допомоги з безробіття.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 8 239 грн. 93 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 100 = 302 800, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 8 239 грн. 93 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.