Справа № 210/5303/23
Провадження № 2/210/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» про визнання недійсним кредитного договору, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ " Сперіус Бум" про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що згідно історії змін реєстраційної інформації ТОВ «інфінанс» 10.05.2022р. змінила назву ТОВ «Сперіус-Бум».

07.06.2021р. ОСОБА_1 дізналась про те, що невідомі особи на її ім?я уклали кредитний договір №/1 з ТОВ «Інфінанс» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 41, ) на суму 4000,00 грн.

07.06.2021р. ОСОБА_1 направила на їх юридичну адресу лист у якому повідомила, про те, що кредит у ТОВ «Інфінанс» не брала та кредитами не користується. Відповіді не отримала.

16.06.2021р. ОСОБА_1 направила на їх юридичну адресу повторний лист у якому повідомила, про те, що кредит у ТОВ «Інфінанс» не брала та кредитами не користується. Відповіді не отримала.

02.07.2021р. ОСОБА_1 звернулась до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про внесення інформації про злочин до ЄРДР.

09.07.2021р. ОСОБА_1 звернулась до Національного банку України з листом у якому вона просила Національний банк України розібратися у ситуації яка склалась та надала копію заяви, яку вона подала до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Наприкінці серпня 2021р. ОСОБА_1 отримала відповідь від Національного банку України у якій повідомлялось про те, що органи досудового слідства до Національного банку України з запитами не звертались.

21.09.2021р. на адвокатський запит ОСОБА_2 була отримана відповідь від відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України «заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство)».

27.09.2021р. була подана скарга на дій Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України.

01.11.2021р. суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаровим В.О. була винесена ухвала про зобов?язання Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР за ст.190 КК України за заявою ОСОБА_1

10.01.2022р. було направлено адвокатський запит до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з проханням повідомити про стан досудового розслідування. Відповіді не надходило.

30.01.2023р. було направлено адвокатський запит до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з проханням повідомити про стан досудового розслідування. Відповіді не надходило. Відповіді не надходило.

25.04.2023р. було направлено адвокатський запит до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП В Запорізькій області з проханням повідомити про стан досудового розслідування.

Наприкінці травня 2023р. від Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь про те, що у них перебувають матеріали кримінального провадження за. ч.1 ст. 190 Кк України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001058 та надіслано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

01.09.2023р. ОСОБА_1 було відмовлено у наданні гранту від EU4Business для мікробізнесу було відмовлено у зв?язку з негативною кредитною історією, а саме наявності простроченої заборгованості по укладеному договору з ТОВ «інфінанс».

Окремо хочу зазначити, що на момент видачі кредиту, я користувалась карткою НОМЕР_1 , а згідно наданої ТОВ «Інфінанс» інформації грошові кошти зараховувались на картку НОМЕР_2 .

Станом на 19.09.2023р. співпрацівники поліції жодних дій, щодо здійснення досудового розслідування не здійснили. Тому у ОСОБА_1 не має іншого виходу, окрім як звертатися за захистом свої законних прав та інтересів до суду із наявними документами.

Позивач вважає, що у даному випадку вона має відносини із фінансовими шахраями, які використали копії її паспорту та ідентифікаційного коду, тому вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою і просить суд визнати недійсним кредитний договір N?/1 укладений 20.01.2021р. між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» (до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс, ) на суму 4000,00 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідачу ТОВ «Сперіус Бум» направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, однак, вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду.

Відповідач правом на відзив не скористався.

Суд зазначає та вважає, що надав сторонам достатньо часу для висловлення своїх позицій, а тому розгляд справи проводиться за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2021 року ОСОБА_1 дізналась про те, що невідомі особи на її ім?я уклали кредитний договір №/1 з ТОВ «Інфінанс» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 41, ) на суму 4000,00 грн.

В подальшому, згідно історії змін реєстраційної інформації, ТОВ «Інфінанс» 10.05.2022р. змінила назву ТОВ «Сперіус-Бум».

02.07.2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Балюта В.В., звернулась до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про внесення інформації про злочин до ЄРДР.

09.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Національного банку України з листом у якому вона просила Національний банк України розібратися у ситуації яка склалась та надала копію заяви, яку вона подала до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

ОСОБА_1 отримала відповідь від Національного банку України у якій повідомлялось про те, що органи досудового слідства до Національного банку України з запитами не звертались.

21.09.2021 року, на адвокатський запит ОСОБА_2 , була отримана відповідь від Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України «заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство)».

27.09.2021 року була подана скарга на дій Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України.

12.10.2021 року суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаровим В.О. була винесена ухвала про зобов?язання Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР за ст.190 КК України за заявою ОСОБА_1 .

В травні 2023 року від Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь про те, що у них перебувають матеріали кримінального провадження за. ч.1 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001058 та надіслано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

01.09.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні гранту від EU4Business для мікробізнесу було відмовлено у зв?язку з негативною кредитною історією, а саме наявності простроченої заборгованості по укладеному договору з ТОВ «Інфінанс».

Крім того, встановлено, що на момент видачі кредиту, позивач користувалась карткою НОМЕР_1 , а згідно наданої ТОВ «Інфінанс» інформації грошові кошти зараховувались на картку НОМЕР_2 .

Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи кредитний договір № /1 позивачем взагалі не підписувався.

02.07.2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Балюта В.В., звернулась до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про внесення інформації про злочин до ЄРДР.

09.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Національного банку України з листом у якому вона просила Національний банк України розібратися у ситуації яка склалась та надала копію заяви, яку вона подала до Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

ОСОБА_1 отримала відповідь від Національного банку України у якій повідомлялось про те, що органи досудового слідства до Національного банку України з запитами не звертались.

21.09.2021 року, на адвокатський запит ОСОБА_2 , була отримана відповідь від Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України «заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство)».

27.09.2021 року була подана скарга на дій Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за ст. 190 КК України.

12.10.2021 року суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаровим В.О. була винесена ухвала про зобов?язання Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР за ст.190 КК України за заявою ОСОБА_1 .

В травні 2023 року від Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь про те, що у них перебувають матеріали кримінального провадження за. ч.1 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001058 та надіслано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, на момент видачі кредиту, позивач користувалась карткою НОМЕР_1 , а згідно наданої ТОВ «Інфінанс» інформації грошові кошти зараховувались на картку НОМЕР_2 .

Враховуючи, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачці не належить, з метою захисту своїх інтересів позивачка звернулася до правоохоронних органів, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредитного договору від 20.01.2021 року № /1 недійсним, як таким що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не здійснювала свого волевиявлення на його вчинення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 206, 209, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» про визнання недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №/1 укладений 20.01.2021 року між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» (до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс, ) на суму 4000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко