БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2961/24
провадження № 2/361/3300/24
УХВАЛА

01 квітня 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

До Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у даній справі, приходжу до таких висновків.

Зі змісту позову встановлено, що позивач посилається на Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.11.2023 року за № 353144783, на все майно (невизначене майно), яке належить позивачу накладено арешт.

Відповідно до вищевказаної Інформації існують наступні типи обтяження:

1.Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №9149819, зареєстровано 14.10.2009 року, реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр», підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 1289-дв9, 14.10. 2009, Відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, старший державний виконавець Русецький П.С. об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, в межах суми 45 506,82 грн.

2. Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 13339853, зареєстровано 05.12.2012 року, реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр», підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника, 35506383, 05.12.2012, Головний державний виконавець ВДВС Броварського МРУЮ Русецький П.С., об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

Листом за № 78107 від 09.10.2023 року відповідача позивачу повідомлено, що станом на 09.10.2023 року відкритих виконавчих проваджень, згідно документів, де боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Арешт накладено згідно виконавчого провадження №35506383 при виконанні судового наказу №2-н168 від 12.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Універсал Банк» (заміна сторони на TOB «ЕОС Фінанс Україна» боргу в сумі 41 102,39 грн. 27.11.2015 року даний документ повернуто стягувачеві на підставі п.2. ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (втратив чинність), повторно виконавчий документ до відділу не надходив.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У даному випадку позивач ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадждення у даній справі

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 186, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у порядку і строки, передбачені ст. ст. 354-355 ЦПК України з урахуванням особливостей, передбачених п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Н.М.Петришин