Провадження № 2/638/1579/24
11 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Кордіварової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -
04.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 16.12.2009 року між нею та відповідачкою укладено договір довічного утримання (догляду), згідно умов якого позивачка передала, а відповідачка набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , при цьому зобов`язалась надавати позивачці довічне матеріальне забезпечення та усі види догляду (опікування). Посилаючись на те, що відповідачка взяті на себе за вказаним договором зобов`язання не виконує, позивачка вважає, що за таких обставин договір підлягає розірванню та у зв`язку з цим підлягають застосуванню передбачені законом наслідки такого розірвання, а тому звернулась до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.
Ухвалою від 06.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 13.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивачки в судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. З урахуванням викладеного судом проведено заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом Шостої ХДНК Головащенко О.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 1-195.
Згідно з п.1. договору позивачка (за умовами договору відчужувач) передала, а відповідачка (за умовами договору набувач) отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .
16.12.2009 року державним нотаріусом у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання було накладено заборону відчуження на зазначену квартиру до виконання (припинення) або розірвання договору.
На підставі вищевказаного договору довічного утримання вказана квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 344696491 від 30.08.2023 року.
Відповідно до п.6 договору відповідачка зобов`язана надавати позивачці довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що з моменту укладення договору довічного утримання (догляду) відповідачка в порушення вимог п.6 договору взяті на себе зобов`язання не виконує протягом 14 років, а тому вважає, що договір підлягає розірванню та у зв`язку з цим підлягають застосуванню передбачені законом наслідки такого розірвання.
Так, 06.04.2021 року позивачкою оформлено письмову пропозиція про розірвання договору довічного утримання, яка була адресована відповідачці з вимогою про розірвання договору на підставі пункту 12 договору за згодою сторін, однак вказана заява була залишена відповідачкою без належного реагування.
Крім того, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, надсилати кореспонденцію до м. Сєвєродонецьк (тимчасово окупована територія України) стало неможливим.
Як вбачається з наданої копії договору про надання соціальних послуг від 23.11.2021 року, укладеного між Територіальним центром надання соціальних послуг Шевченківського району міста Харкова та ОСОБА_1 , остання отримує соціальні послуги з 22.11.2021 року на підставі рішення №792 05-21 за рахунок бюджетних коштів за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі вищезазначеного договору було складено індивідуальний план надання соціальної послуги догляду вдома.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Як вказано в ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України).
Під час розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження належного виконання умов договору довічного утримання. Також відповідач не висловлював заперечень щодо обставин, викладених позивачем. При цьому, враховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.
Враховуючи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання (догляду) від 16.12.2009 р., умови якого позивачкою були виконані, шляхом передання належної їй квартири у власність відповідачки, остання взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, зокрема позивачку матеріально не забезпечує та не здійснює догляд за нею, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про розірвання договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 16.12.2009 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Шостої ХНМО Головащенко О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1-195.
Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити у повному обсязі.
Розірвати договір довічного утримання, укладений 16 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 18.04.2024 року.
Головуючий суддя: