Справа № 303/3218/24
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2024 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Монич В.О., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 яка звернулася з заявою про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Мукачівського міськрайонного суду 10 квітня 2024 року, надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності яке в цілому зареєстровано 17 травня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер майна 23284899, номер запису 65 в книзі № 1 та заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відчужувати домоволодіння АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивує тим, що зазначений об`єкт нерухомості зареєстрований в цілому на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі: рішення виконавчого комітету Нижньокоропецької сільської ради народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області № 22 від 11 травня 1990 року «Про оформлення права власності на домоволодіння громадян с. Нижній Коропець»; рішення виконавчого комітету виконавчого комітету Мукачівської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 15 травня 1990 року № 105 «Про оформлення права особистої власності на реєстрацію житлових будинків с. Нижній Коропець»; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Мукачівської районної ради народних депутатів Закарпатської області на підставі рішення № 105 від 16 травня 1990 року. 23 листопада 2012 року Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у цивільній справі за № 0707/2371/2013, провадження 2/0707/601/2012, визнано незаконними та скасовано нормативні акти, на підставі яких у ОСОБА_1 виникло право власності на нерухоме майно. Дане рішення місцевого суду набуло законної сили 06 лютого 2013 року.

Позивач зазначає, що державна реєстрація речового права на спірне майно за ОСОБА_1 є протиправною з моменту вступу рішення суду в законну силу та перешкоджає їй здійснити своє право на спадкування частини означеного домоволодіння після смерті чоловіка ОСОБА_3 рідного брата ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана дія утруднить виконання в подальшому рішення суду про скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання за мною права на узаконення домоволодіння, зробить обраний спосіб захисту прав позивача неефективним та призведе до необхідності звертатися до суду з наступними позовами про визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч.1ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов наступного висновку.

Виходячи з вищенаведеного судом встановлено.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1ст. 151 ЦПК України).

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не допустити утруднення чи неможливість виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також перешкодити спричиненню завданню шкоди заявнику.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з цим зачвником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його (Держави) правам та інтересам, які б унеможливили захист його (Держави) прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

При цьому, суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість заяви не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, які викладено у постановівід 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Жодних доказів про намір перешкоди у скасуванні реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання за заявником права на узаконення домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності яке в цілому зареєстровано 17 травня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка, який в майбутньому буде предметом позову заявником не надано, як то передбачено нормами чинного законодавства, що протирічить твердженням наведеним в заяві про забезпечення позову про імовірність таких перешкод.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням вимог частини десятої статті 150 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст.149,150,153,157,260,261,353,354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 яка звернулася з заявою про забезпечення позову відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Володимир МОНИЧ