Справа № 357/2237/24
Провадження № 2/357/2024/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізовій А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Телющенко Павло Петрович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 17 січня 2023 року позивачем було надано ОСОБА_2 позику в розмірі 4 900,00 (чотири тисячі дев`ятсот ) доларів США. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 17 січня 2023 року. Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути отримані кошти до 25 квітня 2023 року. Відповідач не виконує свого обов`язку та не здійснює повернення позивачу позики в сумі 4900,00 доларів США. Зважаючи на невиконання відповідачем умов договору позики, відповідач повинен сплатити позивачу загальну суму заборгованості у розмірі 4900,00 доларів США, що станом на 29.01.2024 року становить еквівалент 189198,84 гривень (за курсом гривні до долара США встановленим НБУ на 29.01.2024 року та долар США = 37,7811 гривень. Керуючись нормами статті 625 ЦК України, позивачем здійснено нарахування 3% річних, розмір 3% річних нарахованих позивачем становить 107,91 доларів США. Враховуючи викладене позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 17.01.2023 року в розмірі 5007,91 доларів США, з них: 4 900,00 доларів США основного боргу, 3% річних в розмірі 107,91 доларів США.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 07 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 10.04.2024 року за вх.№20051 отримано заяву, в якій представник позивача - адвокат Телющенко П.П. просив суд розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 10.04.2024 року за вх.№20050 отримано заяву, в яків відповідач просиі розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнає.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав у борг у позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 4900,00 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти до 25.04.2023 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 17.01.2023 року та даний факт сторонами не заперечується.

У встановлений строк відповідач свого зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вказана вище розписка ОСОБА_2 містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, дату і підпис позичальника.

Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як вбачається зі змісту розписки від 17.01.2023 року відповідач, ОСОБА_2 , отримав у позивача позику в іноземній валюті - 4900,00 доларів США та зобов`язався повернути їх до 25.04.2023 року.

Однак доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти в обумовлений строк відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача, яка була надана ним до суду.

Відповідач позовні вимоги не визнає, однак не надав належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 4900 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути суму боргу саме в іноземній валюті (доларах США), оскільки у такій валюті була отримана позика відповідачем. Таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №723/304/16-ц від 23 жовтня 2019 року.

Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначив Верховний Суду постанові від 16.01.19р. № 373/2054/16, згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3% річних від простроченої суми.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році).

При цьому в тій самій постанові № 373/2054/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під час розрахунку 3% річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті.

Іноземна валюта, визначена сторонами в договорі, не підлягає індексації.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір відсотків, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме 3% річних становить 107,91 доларів США.

Так, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми за період з 26.04.2023 року по 18.01.2024 року в розмірі 107,91 доларів США, разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування 3% річних, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, відповідно до Указу Президента України № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 107,91 доларів США слід відмовити.

Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики, з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 17.01.2023 року у розмірі 4900 доларів США.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у відсотковому відношенні до задоволених вимог.

Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 5007,91 доларів США, задоволено судом до стягнення суму 4900 доларів США, тобто 97,84% від заявленого розміру.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1851,12 грн. (1891,99 х 97,84%).

На підставі ст.ст. 202, 207, 524, 525, 526, 610, 612, 1046-1049 Цивільного кодексу України та керуючись 4, 12, 76, 81, 141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.01.2023 року в розмірі 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по сплаті судового збору у розмірі 1851,12 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня дванадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Б. І. Кошель