КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/1052/21 Головуючий у І інстанції - Дубас Т.В. апеляційне провадження №22-ц/824/1146/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року та позивача ОСОБА_3 на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області про відібрання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив:

- негайно відібрати у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути її за місцем проживання дитини;

- визначити способи участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6 шляхом спілкування з нею у такому порядку: у перші та треті вихідні кожного місяця з 10-00 год суботи до 20-00 неділі; виїзд в інші міста та за межі України протягом двох тижнів влітку та по одному тижню під час зимових та весняних канікул; шкільні канікули дочка проводить з батьками у рівній кількості днів, за попередньою домовленістю між батьками дитини, враховуючи думку та стан здоров`я дитини;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що 23 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції шлюб за актовим записом №1091.

30 травня 2014 у них народилася дочка ОСОБА_6 .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, яким сторонам було надано строк для примирення.

Увесь час вони спільно з ОСОБА_1 проживають за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Після подання ОСОБА_1 позовної заяви до суду її поведінка змінилася. Разом із своїм батьком ОСОБА_4 , який тимчасово приїхав до їх квартири, на нього вчинявся психологічний тиск, безпідставно викликалася поліція, вчинялися сварки, здійснювалися погрози та всі можливі дії для неможливості проживання у квартирі.

14 листопада 2020 року ОСОБА_4 з ОСОБА_1 таємно без його відома вивезли дитину до м. Полтави до квартири ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 , пояснивши це складною епідеміологічною ситуацією в країні.

Відповідачі на його заперечення не відреагували.

Він декілька разів приїжджав до м. Полтави щоб побачити дочку та повернути її додому.

Вказував, що 17 грудня 2020 року він викликав поліцію до адреси проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте двері не відчинили. 23 грудня 2020 року він з метою побачення з дитиною повторно викликав працівників поліції, однак побачення з дитиною не відбулось.

Після невдалих спроб повернути дочку додому чи хоча б її побачити він від ОСОБА_1 отримав заяву, в якій його повідомили, що дитина проживає разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також його було повідомлено про те, щоб він утримався від особистих зустрічей та відвідувань дочки.

Зауважував, що задля мирного врегулювання спору він намагався спілкуватися з ОСОБА_1 , а також звертався із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА, однак всі його дії не мали результатів.

Уважав, що дитина повинна проживати разом з батьками, де вона має всі необхідні для нормального розвитку умови. У свою чергу, він, які і раніше, буде займатися її розвитком та брати активну участь у житті дитини.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року позов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом безперешкодного телефонного або відео зв`язку дитини з батьком кожного понеділка, середи та п`ятниці у проміжок часу з 19-15 год. до 20-00 год.

Встановлення зустрічей:

- І та ІІІ суботи місяця з 10-00 год до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- ІІ та IV неділі місяця з 10-00 год до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- один будній день на тиждень, враховуючи графік занять дитини тривалістю не менше двох годин, за домовленістю з матір`ю дитини та за бажанням дитини;

- спільний літній відпочинок батька з дитиною кожного року - 14 календарних днів за домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

Постановлено зустрічі проводити за домашньою адресою батька: АДРЕСА_1 , в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору у розмірі 453,96 грн.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням в частині задоволених позовних вимог представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовної заяви частково: визначити (встановити) ОСОБА_3 порядок (графік) спілкування та участі батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не буде шкодити інтересам дитини - лише денний час шляхом систематичних зустрічей, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини; зустрічі проводити в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини, введених обмежень у зв`язку з воєнним станом.

У мотивування скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи керувався запропонованим Органом опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області графіком, який був визначений 25 січня 2022 року та в якому не було враховано умови воєнного стану, неможливість виконати встановлені дні та місце зустрічей батька з дитиною.

Вказує, що судом першої інстанції при встановлені графіку зустрічей батька з дитиною не враховано, що на момент ухвалення рішення 02 червня 2023 року умови проживання дитини та батьків змінилися, а тому затверджений Висновок Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області не містить актуальних відомостей, на підставі яких можна встановити обставини справи.

На підставі викладеного вважає, що місцевий суд необґрунтовано залишив без задоволення його клопотання про витребування оновленого висновку органу опіки та піклування із урахуванням введення воєнного стану в Україні, обмеження пересування у разі повітряної тривоги, ракетного обстрілу, форс-мажорних обставин.

Зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 неодноразово повідомлялось, що дитина не бажає проводити час із батьком без присутності матері, боїться залишатися з ним наодинці.

Посилається на те, що судом також передчасно, без дослідження всіх доказів по справі визначено місце зустрічей - квартиру батька, оскільки ОСОБА_3 наприкінці квітня 2021 року, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_1 в місті Києві, змінив замки до вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_1 , та почав чинити останній перешкоди потрапити та проживати у квартирі.

З апеляційною скаргою на додаткове рішення звернувся позивач ОСОБА_3 , в якій просив скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог його заяви у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати за подання апеляційної скарги.

Скаргу обґрунтовує тим, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення його адвокатом було подано рахунки на оплату, акти, квитанції, які, на думку позивача, є підтвердженням факту понесених ним витрат у зв`язку з розглядом цієї справи.

Зауважує, що перелічені документи разом із заявою були подані через підсистему «Електронний суд», проте з невідомих причин, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив про відсутність будь-яких документів на правничу допомогу окрім ордеру адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

29 січня 2024 року на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Інші учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційні скарги, заперечень щодо змісту та вимог апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції не направили.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили їх апеляційну скаргу задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечували.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішень, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторона відповідача оскаржує рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року лише в частині задоволених позовних вимог, а тому апеляційним судом рішення в іншій частині не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, взявши до уваги рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 25 січня 2022 року №6/15, яким затверджено висновок щодо визначення участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та частково погодившись із запропонованим графіком, виходив з того, що він відповідає інтересам обох батьків та дитини, дозволяє дотриматись справедливого балансу у спільному вихованні доньки та реалізації прав на особисте спілкування з батьком, який проживає окремо. Щодо осінніх, зимових та весняних канікул, суд уважав, що у даний час виключається можливість встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини, оскільки проміжок часу вищезазначених канікул є незначним та короткотривалим.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 23 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції за актовим записом № 1091, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 05 червня 2014 за актовим записом №299.

Згідно з довідкою Петропавлівсько-Борщагівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Києво-Святошинського району Київської області від 30 грудня 2020 №144 ОСОБА_6 навчається у 1 класі Петропавлівсько-Борщагівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Києво-Святошинського району Київської області.

09 грудня 2020 року ОСОБА_3 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА із заявою, в якій просив прийняти заходи реагування, у зв`язку з тим, що його дочку було вивезено з постійного місця проживання без його відома.

11 листопада 2020 року Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області прийнято заяву ОСОБА_3 про погрози з боку тестя та зареєстровано її за №7955.

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №12639 заяву ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17 грудня 2020 року не допускають його до дочки, погрожують фізичною розправою зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» відділення поліції № 2 Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській області.

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №12829 заяву ОСОБА_3 про чинення ОСОБА_1 23 грудня 2020 року перешкод у побаченні з дочкою ОСОБА_6 зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» відділення поліції №2 Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 23 серпня 2013 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1091, - розірвано.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №553/1922/20, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_1 , остання працює в Департаменті казначейства АТ «Укрзалізниця» з серпня 2019 року, проявила себе як дисциплінований, висококваліфікований та ініціативний працівник, серед колег користується повагою, працьовита, комунікабельна, стримана, тактовна.

У період часу з 01 січня 2020 року до 30 грудня 2020 року від ОСОБА_1 по спецлінії «102» ГУ НП в Київській області надійшли повідомлення про вчинення протиправних дій відносно неї з боку чоловіка ОСОБА_3 , а саме: 11 вересня 2020 року о 20-43 год., 06 жовтня 2020 року о 20-02 год., 12 листопада 2020 року о 19-09 год., 12 листопада 2020 року о 20-53 год., 13 листопада 2020 року о 19-05 год., 07 грудня 2020 року о 23-55 год.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до Києво-Святошинської РДА про встановлення порядку участі батька ОСОБА_6 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6 , проте їй було роз`яснено, що малолітня дочка не проживає на території Києво-Святошинського району Київської області, тому слід звернутися до органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини.

01 березня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до начальника Чайковського відділу поліції Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просила порушити кримінальне провадження та розпочати розслідування щодо ОСОБА_3 за фактом скоєння кримінальних проступків, які мають ознаки та кваліфікуються за частиною першою статті 185, частиною першою статті 126-1, частинами першою, третьою статті 357 КК України.

05 березня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до Відділення поліції №5 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про вжиття заходів щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який постійно відносно неї вчиняє насильство.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до Служби у справах дітей Подільської районної у м. Полтаві ради із заяво про встановлення місця проживання дитини під час карантинних обмежень внаслідок спалаху коронавірусної інфекції «COVID-19».

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним ССД ВК Подільської районної у м. Полтаві ради, у квартирі АДРЕСА_3 умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини наявна окрема кімната, ліжка для сну, стіл для навчання, книжкова шафа, наявний дитячий одяг, іграшки, книжки, забезпечена продуктами харчування.

На підставі заяви (згоди) ОСОБА_4 не заперечував (надав згоду) на проживання у квартирі, належній йому на праві власності, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з характеристикою від 02 жовтня 2020 року, наданою ТОВ «Кованс Клінікал Рісерч Україна», ОСОБА_3 працює на посаді адміністративного асистента з грудня 2019 року, посадові обов`язки виконує професійно, зарекомендував себе як хороший та відповідальний співробітник, відносини з колегами підтримує позитивні та доброзичливі.

Відповідно до талону-повідомленням єдиного обліку №2221 заяву ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 17 грудня 2020 не допускають його до дочки погрожують фізичною розправою зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» відділення поліції № 2 Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській області.

ОСОБА_3 відповідно до характеристики ТОВ «Управляюча компанія «Щасливий» дотримується правил проживання у багатоквартирному будинку. Вчасно сплачує за спожиті комунальні послуги. Скарг та нарікань з боку сусідів та мешканців будинку не поступало. Розбіжностей та суперечок з представниками управляючої компанії не має. Зарекомендував себе як вихована та привітлива людина, спокійний, доброзичливий та чуйний.

Із заробітної плати ОСОБА_3 за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2021 були здійснені відрахування та виплати за постановою від 23 грудня 2020 року ВП НОМЕР_3, виданою за виконавчим документом - судовим наказом №553/1922/20 від 03 листопада 2020 року у загальному розмірі 46 691,82 грн, що підтверджується звітами ТОВ «Кованс Клінікал Рісерч Україна».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 25 травня 2021 року №290/6 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 » вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

26 травня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до начальника Відділення поліції №5 (с. Чайки) Бучанського районного управління поліції ГУ НП Київської області із заявами (повідомленнями) про вчинення кримінального правопорушення, в яких просила внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення ОСОБА_3 щодо неї кримінального правопорушення, що кваліфікується за частиною першою статті 190, частиною першою статті 185 КК України, порушити кримінальне провадження та розпочати досудове розслідування за цими заявами, визнати її потерпілою.

Також у матеріалах справи наявні висновок оцінки потреб сім`ї, акт оцінки потреб сім`ї та акт обстеження умов проживання, складені Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області», згідно з якими стан потреб дитини ОСОБА_6 задовільний, проблеми відсутні, дитина навчається добре, займається танцями та відвідує гурток по орігамі, весела, радісна, активна, урівноважена та спокійна, розсудлива, здатна до самообслуговування - вміє одягатися, доглядає за особистими речами.

Рішенням Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 25 січня 2022 року №6/15 затверджено висновок щодо визначення участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким орган опіки та піклування вважав за доцільне рекомендувати такий спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до графіка в такі дні:

- безперешкодний телефонний або відео зв`язок дитини з батьком кожного понеділка, середи та п`ятниці в проміжок часу з 19-15 год. до 20-00 год.;

- І та ІІІ суботи місяця з 10-00 год. до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- ІІ та IV неділі місяця з 10-00 год. до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- один будній день на тиждень, враховуючи графік занять дитини тривалістю не менше двох годин, за домовленістю з матір`ю дитини та за бажанням дитини;

- спільний літній відпочинок батька з дитиною кожного року - 14 календарних днів;

- зимовий, весняний та осінній канікулярний період - кожний сумарно 3 дні за домовленістю з матір`ю дитини враховуючи стан здоров`я та бажання дитини.

Зустрічі проводити за домашньою адресою батька: АДРЕСА_1 , в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини.

Рекомендовано батьку ОСОБА_3 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати.

Рекомендовано матері ОСОБА_1 поважати батьківські права ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дочкою.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 8 цієї Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, обґрунтовано взявши до уваги та частково погодившись з графіком, який запропонований органом опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, встановивши, що він відповідає інтересам обох батьків та дитини, дозволяє дотриматись справедливого балансу у спільному вихованні доньки та реалізації прав на особисте спілкування з батьком, який проживає окремо, дійшов правильного висновку про наявність підстав та доцільність визначення способу участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

шляхом безперешкодного телефонного або відео зв`язку дитини з батьком кожного понеділка, середи та п`ятниці у проміжок часу з 19-15 год. до 20-00 год.

зустрічей:

- І та ІІІ суботи місяця з 10-00 год до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- ІІ та IV неділі місяця з 10-00 год до 19-00 год. враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

- один будній день на тиждень, враховуючи графік занять дитини тривалістю не менше двох годин, за домовленістю з матір`ю дитини та за бажанням дитини;

- спільний літній відпочинок батька з дитиною кожного року - 14 календарних днів за домовленістю з матір`ю дитини, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини;

зустрічі проводити за домашньою адресою батька: АДРЕСА_1 , в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини.

Щодо осінніх, зимових та весняних канікул, суд правильно вважав, що у даний час виключається можливість встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини, оскільки проміжок часу вищезазначених канікул є незначним та короткотривалим.

Отже, визначений судом першої інстанції спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з його малолітньою донькою відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини та сприяє налагодженню довірливих відносин батька з донькою.

Європейський суд з прав людини вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах - від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства,- виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (див. згадане рішення у справі «Володіна проти Росії» (Volodina v. Russia), пункт 71). Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само) (LEVCHUK v. UKRAINE, № 17496/19, § 78, 80 , ЄСПЛ, від 03 вересня 2020 року).

Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

Матеріали справи не містять доказів, достатніх та таких, що беззаперечно доводять факт вчинення ОСОБА_3 будь-яких насильницьких дій відносно ОСОБА_1 та/або дитини ОСОБА_6 . У матеріалах справи відсутнє будь-яке судове рішення або вирок відносно ОСОБА_3 .

Доводи скаржника, що встановленим 25 січня 2022 року графіком Органу опіки та піклування Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області графіком не було враховано умови воєнного стану, неможливість виконати встановлені дні та місце зустрічей батька з дитиною, є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Графік зустрічей батька з дитиною, встановлений судом першої інстанції, передбачає проведення таких зустрічей з 10:00 год. до 19:00 год., що узгоджується із запровадженою в м. Києві комендантською годиною з 00:00 год. до 05:00 год.

Окрім того, встановлений судом графік передбачає врахування стану здоров`я та бажання дитини, домовленість батька дитини з матір`ю, у зв`язку з чим такі фактори, як обмеження пересування у разі повітряної тривоги, ракетного обстрілу, форс-мажорних обставин, мають бути враховані батьками та узгоджені ними у разі виникнення таких обставин, в інтересах та з метою забезпечення безпеки дитини і не можуть бути встановлені наперед.

Таким чином, підстави для витребування будь-якого оновленого висновку органу опіки та піклування із урахуванням введення воєнного стану в Україні відсутні.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при встановлені графіку зустрічей батька з дитиною не враховано, що на момент ухвалення рішення 02 червня 2023 року умови проживання дитини та батьків змінилися, а тому затверджений Висновок Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області не містить актуальних відомостей, на підставі яких можна встановити обставини справи, не заслуговують на увагу суду, оскільки доказів на підтвердження будь-якої істотної зміни умов проживання дитини та батьків, яка унеможливлює виконання встановленого порядку та графіку зустрічей батька з дитиною, суду не надано.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що дитина не бажає проводити час із батьком без присутності матері, боїться залишатися з ним наодинці, оскільки матеріали справи підтвердження цьому не містять.

Аргументи скаржника про те, що ОСОБА_3 наприкінці квітня 2021 року, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_1 в місті Києві, змінив замки до вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_1 , та почав чинити останній перешкоди потрапити та проживати у квартирі, не стосуються даного спору про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дочки та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо оскарження позивачем ОСОБА_3 додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору у розмірі 453,96 грн.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним додатковим рішенням позивач посилається на те, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення його адвокатом було подано рахунки на оплату, акти, квитанції, які, на думку позивача, є підтвердженням факту понесених ним витрат у зв`язку з розглядом цієї справи.

Перелічені документи разом із заявою були подані через підсистему «Електронний суд», проте з невідомих причин, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив про відсутність будь-яких документів на правничу допомогу окрім ордеру адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 14 листопада 2018 року у справі№ 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару.

Окрім того, види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону (Постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №910/23210/17).

Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (Постанова Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №904/8308/17).

На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надано: ордер серії АХ№1154144, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5597/10, а також рахунки на оплату, акти, квитанції.

Разом з тим, стороною позивача не долучено до матеріалів справи договору про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо). Такий договір не було додано і до апеляційної скарги.

Відсутність у матеріалах справи договору про надання правничої допомоги позбавляє суд можливості встановити, зокрема, передбачений обсяг та види послуг адвоката, які мають бути надані клієнту, домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, тощо.

Отже, зважаючи на відсутність у матеріалах справи договору про надання правової допомоги, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні.

Таким чином, доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення та додаткове рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до їх скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник