Справа № 472/211/24
Провадження №2/472/151/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2024 р. селище Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кучерявенко С.С.,

при секретарі Чорної О.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області позовну заяву ОСОБА_2 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Веселинівського районного суду з позовом до Веселинівської селищної ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому право на спадщину за законом у першу чергу одержали вона, як дружина, та їхній син ОСОБА_3 . Інших спадкоємців за законом, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає.

06 грудня 2021 року вона звернулася до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області та подала заяву про прийняття спадщини. На підставі її заяви державним нотаріусом було заведено спадкову справу.

В квітні 2022 року завідувач Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовила з підстав невідповідності правовстановлюючого документу на будинок вимогам законодавства та рекомендувала звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним.

Зважаючи на те, що вона позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в тому ж обсязі та з тих же підстав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради А.І. Стаднічук в підготовче судове засідання надав заву про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позовні вимоги визнають повністю.

Третя особа ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв`язку з тим, що представник відповідача Веселинівської селищнної ради Стаднічук А.І. визнав позовні вимоги ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, представника.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Веселинове Веселинівсвького району Миколаївської області помер ОСОБА_4 , смерть якого було зареєстровано Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що 08 лютого 2017 року було зроблено відповідний актовий запис за № 34, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому право на спадщину за законом у першу чергу одержали позивач ОСОБА_2 , як дружина, та син ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Палацом одруження м. Одеса 15 березня 1972 року на підставі актового запису про шлюб №524, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб 15.03.1972 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого 23 листопада 1972 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі актового запису про народження № 587 в графі "Батьки" записані: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 .

Інших спадкоємців за законом, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає.

Із матеріалів спадкової справи № 124/2021, заведеної державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області 06.12.2021 року за фактом смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Веселинове Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0, 1295 га, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. ст. 1297 та 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Завідувачем Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовленоа з підстав невідповідності правовстановлюючого документу на будинок вимогам законодавства та рекомендувано звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, про що надано Довідку-роз`яснення від 26.04.2022 року № 94/02-14.

Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 232, зареєстрований в Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі 23 липня 1998 року, ОСОБА_4 , як член біржі, за результатами біржових торгів придбав у члена біржі ОСОБА_5 житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору ОСОБА_4 купив кам`яний будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 38, 9 кв. м з літньою кухнею кам`яною Б, двома сараями дерев`яними В.Г, погребом кам`яним В п.д., банею кам`яною Д, гаражем цегляним Е, тамбуром цегляним З, сараєм дерев`яним Л, сараєм кам`яним Ж, туалетом дерев`яним И, душем дерев`яним Н, погребом кам`яним С п.д., навісом К, спорудами № 2-5, 32% знос, рік побудови 1955 р. (п. 1 Договору).

Згідно з умовами Договору він підлягає реєстрації у Веселинівському філіалі Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, (п. 9), зареєстрований в Вознесенській Універсальній Товарно-сировинній Біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 232 від 23 липня 1998 року та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає ( п. 11).

На виконання цих умов Договору 25 серпня 1998 року на підставі цього Договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності та видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким: «Зазначений в цьому документі житловий будинок в цілому зареєстрований бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_4 та записаний за реєстром № 1449 25.08.1998 р.».

Відповідно до довідки Веселинівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 2-330 від 17 січня 2024 року, власником станом на 28.12.2012 - ОСОБА_4 1/1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.1998 р., № 232, виданого Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею, зареєстровано Веселинівською філією КП «ММБТІ» 25.08.1998 р., № 1449.

Згідно з приміткою до цієї ж довідки: «в житловому будинку збільшена житлова площа на 6, 4 кв.м за рахунок внутрішнього перепланування; збудовано погріб літ. МПД; тамбур до літньої кухні літ. Ж, переобладнаний з сараю літ. Ж; знесено літ. Впд (погріб), літ. В (сарай), літ Г (сарай), літ. Л (сарай) не потребує дозволу та введення об`єкта в експлуатацію, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406».

Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли 23 липня 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року та законодавство, яке діяло на той час.

При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року .

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачалося, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Враховуючи вищевикладене, реєстрація Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Миколаївською Універсальною Товарно-Сировинною біржею, (а не посвідченого нотаріусом), станом на грудень 1998 року не суперечила чинному на той час законодавству.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, Договір був повністю виконаний сторонами: ОСОБА_4 сплатив встановлену ціну (п. 5 Договору), а Продавець передав йому будинок, в який він вселився і яким володів та користувався до дня своєї смерті, що підтверджується підписами сторін в Договорі, всі зобов`язання за Договором сторонами виконанні в повному обсязі, Договір зареєстрований на біржі та в ММБТІ, а отже ОСОБА_4 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на куплений будинок і правомірно володів ним до дня смерті, що підтверджується довідкою Веселинівської селищної ради Миколаївської області від 25.11.2021 № 14239-02/06-11-2021.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, «Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, «До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті».

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, (ч. 1 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України)

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1. Ст.. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.. 1261 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її», (ч. 1), «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини» (ч.5)

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Отже, враховуючи викладене, все майно, яке належало ОСОБА_4 , в тому рахунку і житловий будинок з господарським та допоміжними будівлями та спорудами, належить позивачу ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини, тобто, з 06 лютого 2017 року (ст. 1220 ЦК України) .

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.), ст. 9 ЖК України (30.06.1983 р.), ст. ст. 13, 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1267, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 23, 27, 50, 175, 176, 183 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав йому на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 23 липня 1998 року Миколаївською Універсальною товарно сировинною біржею, зареєстрованого в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 232 та зареєстрованого Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 25 серпня 1998 р. за реєстром №1449.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С.С. Кучерявенко