Головуючий у І інстанції Бабко В.В.
Провадження № 22-ц/824/6921/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту в розмірі 28 121 грн. 25 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 05.10.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №784510499 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 13 750,00 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість.

Позивач у позові зазначав, що 29.01.2019 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №784510499 від 05.10.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 року.

В подальшому 06.10.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №784510499 від 05.10.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року.

04.08.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 04.08.2023 року до Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 28 121,25 грн., з яких - 12 872,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 248,38 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Позивач вказував, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем по кредитному договору не сплачена, у зв`язку із чим ТОВ "Фінансова компанія «Ейс» просило суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 28 121,25 грн., а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором №784510499 від 05.10.2021 року у розмірі 28121,25 грн.

Крім цього, апелянт просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5 368,00 грн. судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на помилковість висновків суду в частині відсутності у нього права вимоги, оскільки на момент укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу від 28.11.2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником ОСОБА_1 згідно укладеного між ними договору від 05.10.2021 року, а відтак первісний кредитор не міг передати ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року.

Не погоджується апелянт з висновками суду про те, що оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05.08.2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, не могло передати таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року.

На думку апелянта, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «ФК «Ейс» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 05.10.2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Апелянт посилається на те, що кредитний договір № 784510499 від 05.10.2021 року був укладений в межах дії часових рамок Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, а тому відповідна грошова вимога не може вважатися такою, що виникла в майбутньому.

Зазначає, що відступлення прав вимоги до відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося в межах чинності Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.

При цьому, відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відбулося в межах чинності Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року.

В подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01.

Відповідно до реєстру боржників від 04.08.2023 року до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 28 121,25 грн., з яких 12 872,87 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 248,38 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Копія договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року та Акта прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, також, містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».

Позивач зазначає, що наведені обставини та наявні у справі докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, набуті у серпні 2023 року позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги, були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» у лютому 2022 року, тобто після укладення Кредитного договору у жовтні 2021 року та виникнення заборгованості.

Редакція Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, на підставі якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року, набула чинності 31.12.2021 року (додаткова угода № 27), тобто після виникнення заборгованості.

Передача права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а від останнього до апелянта, підтверджується відповідними Договорами факторингу, які не спростовані судом першої інстанції.

Також позивач у скарзі вказує на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, однак висновки, які зазначені у вказаній постанові, стосуються зовсім інших обставин, а сама постанова не має відношення до правовідносин, про які йдеться у даній справі.

На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача, не відповідають дійсним обставинам та спростовуються викладеними вище доказами.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які ним були отримані, що підтверджується звітом про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.132). Таким чином, відповідач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги позивача до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (28 121,25 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 784510499 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого позичальникові надано кредит на суму 13 750,00 грн. строком на 140 днів на умовах строковості, зворотності, платності, із нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ними (а.с.9-12).

19.10.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 784510499 від 05.10.2021 року (а.с.8).

Відповідно до умов додаткової угоди сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжено загальний строк, на який був наданий кредит за Договором, та строк оплати наступного чергового платежу на наступну кількість днів: чотирнадцять. На дату укладання цієї Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом.

28.11.2018 року між Первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до Договору факторингу ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується відступити ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату та на умовах, визначених Договором (а.с.36-39).

28.11.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди та виклали п. 8.2 Договору в наступній редакції «Строк дії цього Договору починає перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору, та закінчується 31.12.2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором» (а.с.20).

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 року до Договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 року до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року.

Встановлено, що 21.10.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Додаткову угоду № 25 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 21.10.2020 року.

Відповідно до умов Додаткової угоди сторони дійшли згоди про викладення тексту договору у новій редакції, було змінено адресу місцезнаходження ТОВ "Таліон Плюс", та змінено терміни «Право вимоги» та «Борг».

05.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

Відповідно до вказаного Договору факторингу ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язується відступити ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу 05/0820-01 від 05.08.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року.

10.08.2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Додаткову угоду № 1 від 10.08.2020 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року.

Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" в строк 25 робочих днів з моменту відступлення йому права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, надсилає кожному з боржників повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс".

03.08.2021 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" було укладено Додаткову угоду № 2 від 10.08.2020 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк дії Договору до 31.12.2022 року включно.

Встановлено, що 04.08.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01.

Відповідно до Договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія Ейс" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" (ціна продажу) за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс`відступити ТОВ "Фінансова компанія Ейс" право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс".

Відповідно до Реєстру божників від 04.08.2023 року до Договору факторингу 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року, на загальну суму 28 121,25 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником ОСОБА_1 , тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року.

Суд зазначив, що оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05.08.2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, в свою чергу, не могло передати таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року.

З урахуванням наведеного, місцевий суд вважав ТОВ «ФК «Ейс» неналежним позивачем, оскільки товариство не набуло права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 05.10.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 05.10.2021 року, натомість Договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05.08.2020 року компанії ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яка, у свою чергу, не передала таке право в подальшому на підставі договору факторингу від 04.08.2023 року ТОВ «Фінансова компанія Ейс», яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 05.10.2021 року між ним та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним між ними 05.10.2021 року, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованості за кредитним договором № 784510499 в розмірі 28 121 грн. 25 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 12 872 грн. 87 коп., сума заборгованості за відсотками - 15 248 грн. 38 коп., оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у лютому 2022 року, тобто після укладання Кредитного договору від 05.10.2021 року та виникнення заборгованості, право вимоги якої позивач набув у серпні 2023 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що права вимоги були відступлені первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. Усі намагання позивача трактувати момент першого відступлення права вимоги іншою датою (датою Витягу з Реєстру прав вимоги від 08.02.2022 року), яка є відмінною від дати укладання договору, суперечать матеріалам справи і свідчать про неправильне трактування позивачем норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини.

Необгрунтованими є і посилання в апеляційній скарзі на те, що редакція Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, на підставі якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 784510499 від 05.10.2021 року, набула чинності 31.12.2021 року (додаткова угода № 27), тобто після виникнення заборгованості.

Так, вказаною додатковою угодою лише продовжено строк дії договору факторингу, який укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до 31.12.2022 року.

При цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 року додатковою угодою №27 не змінений, по своїй суті вона не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 784510499 року від 05.10.2021 року.

Інші доводиапеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано належну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» ухвалено обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення Деснянським районним судом міста Києва ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: