Дата документу 15.04.2024 Справа № 332/550/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/550/24 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/693/24 Марченко Н.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенка Е.А.

Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, в якому просило суд видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заборгованість на загальну суму 8 357,35 грн., в тому числі, яка складається з: заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 8 099,64 грн. за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року, інфляційних збитків за період з 01.01.2021 року по 24.02.2022 року в розмірі 205,17 грн., 3% річних за період з 01.01.2021 року по 24.02.2022 року в розмірі 52,54 грн., а також стягнути судовий збір в розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ.

У апеляційній скарзі ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд при винесенні ухвали опирався на норми закону, які втратили свою чинність, а відповідно чинної редакції ЦПК України, яка діяла на момент винесення оскаржуваної ухвали (редакція від 31.12.2023 року). Чинним законодавством України, яке діяло на момент винесення оскаржуваної ухвали, не передбачено надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів заявником, оскільки наказне провадження є спрощеним провадженням. Просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки заявником не додано до розглядуваного звернення доказів направлення боржнику копії заяви з додатками, як це передбачено ч.7 ст. 43 ЦПК України, що унеможливлює прийняти його до розгляду.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Судом встановлено, що ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, яка сформована в системі "Електронний суд".

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Розділ ІІ ЦПК України регламентує порядок розгляду справ наказного провадження.

В статті 163 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

В частині третій статті 163 ЦПК України зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, виходячи з аналізу п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, закон не вимагає від заявника додавати до заяви про видачу судового наказу її копії разом з доданими до неї документами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.169 ЦПК України, після видачі судового наказу, суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а вразі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом із повідомлення про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Отже, зазначення в оскаржуваній ухвалі з посиланням на ч. 7 ст. 43 ЦПК України, щодо не надання заявником копії заяви та додатків до неї унеможливлює виконання судом вимог ст. 169 ЦПК України, якою визначено, що після видачі судового наказу суд надсилає його копію боржникові одночасно з копією заяви стягувача про видачу судового наказу, не свідчить про те, що заявник не дотримався вимог ст. 163 ЦПК України, якою визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу, оскільки стаття 169 ЦПК України не покладає на стягувача обов`язку з надання копії заяви з додатками.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подана ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заява про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"судовий наказ є виконавчим документом.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про незаконність висновку суду щодо подання заяви про видачу судового наказу без дотримання вимог ст. 163 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право відповідача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374,379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року скасувати.

Повернути цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2024 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова