Справа № 463/6520/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/289/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Військової частини НОМЕР_1 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та Державної казначейської служби України, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень та 4 408 гривень 40 коп. завданої матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що16.06.2022 року на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська - Хребенне» начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_4 було прийнято необґрунтоване рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України позивачу ОСОБА_2 . Скаргу останнього від 21.06.2022 рокуна ім?я керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 про скасування протиправного рішення задоволено не було.

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів: ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенанта ОСОБА_4 і рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 року (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року) в адміністративній справі №380/10652/22 було визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 16.06.2022 року прийняте щодо позивача, чим було підтверджено незаконність дій відповідача.

Стверджувалося, що протиправними діями відповідача позивачу було нанесено матеріальну та моральну шкоду.

Зокрема, до пункту пропуску «Рава-Руська - Хребенне» позивач прибув автобусом, як супроводжуюча особа інваліда ІІ групи ОСОБА_3 , 1940 року народження (діда позивача), за яким здійснює постійний догляд. При проходженні перетину кордону ними для огляду було надано усі необхідні документи, однак внаслідок неправомірного рішення від 16.06.2022 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України позивачу було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 4 408 гривень 40 копійок.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в суму 250 000 гривень, покликаючись на те, що така полягає в понесених стражданнях, викликаних свавільним нехтуванням його прав, неправомірній діяльності інспекторів прикордонного контролю, що змусило позивача звертатись із позовом про захист його прав до суду(а.с. 1-9).

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року, що оскаржується, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2 416 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 147 грн. 20 коп. (а.с. 89-92).

Дане рішення оскаржив представник Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що «допущені судом першої інстанції в процесі розгляду цивільної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті» (а.с. 99-111).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року (яка отримана сторонами 15-22 лютого 2024 року; а.с. 128-130, 133-134, 136) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 126-127).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (а.с. 15-20, 35-38) та визнається всіма учасниками справи (в тому числі і апелянтом) те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року) в адміністративній справі № 380/10652/22 було визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 16.06.2022 року прийняте щодо ОСОБА_2 (позивача), а відтак та обставина, що дії працівників відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: прийняття ними 16.06.2022 року рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України позивачу ОСОБА_2 , були протиправними, у відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, оскільки така встановлена рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, у якій брали участь ті самі особи ( ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

В доводах апеляційної скарги не конкретизовано, які саме «фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті», було «унеможливлено встановити», і які саме норми процесуального права (які саме статті і якого саме процесуального закону) було порушено «судом першої інстанції в процесі розгляду цивільної справи».

За вищенаведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно того, що «допущені судом першої інстанції в процесі розгляду цивільної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті», колегія суддів визнає необґрунтованими, а відтак такими, що не можуть прийматися до уваги.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди позивач мотивував тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, звернення за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення на користь позивача 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Щодо матеріальної шкоди, присудженої до стягнення з відповідача (апелянта) на користь позивача, то апеляційна скарга взагалі не містить доводів, які б оспорювали стягнення матеріальної шкоди чи її розмір.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів сумарно 254 408 грн. 40 коп. (250 000 + 4 408, 40) моральної та матеріальної шкоди.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 254 408 грн. 40 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 100 = 302 800, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 254 408 грн. 40 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Військової частини НОМЕР_1 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.