УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 705/1536/23

провадження № 61-4927ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що він є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, у якому з нього на підставі постанови ГАБ 910647 від 24 грудня 2022 року стягується штраф за адміністративне правопорушення у розмірі 1 700,00 грн.

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2023 року та постанови про накладення арешту на майно боржника йому не надходило.

Боржник дізнався про відкрите виконавче провадження 25 лютого 2023 року. Згодом йому повідомили, що виконавче провадження вже закрито, борг не потрібно платити. Таким чином його ввели в оману, щоб він робив помилки у сплаті штрафу, а даними помилками користуються люди, які роблять перешкоди в оформленні спадкування 1/2 частини спадкового майна.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати дії державного виконавця Уманського МВ ДВС у місті Умані ЦМУЮ (м. Київ) про виплату боргу та арешт майна боржника неправомірними; постанову державного виконавця Уманського МВ ДВС у місті Умані ЦМУЮ (м. Київ) Бойко Т. Д. про арешт майна боржника, в межах ВП №70917885, скасувати.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2023 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що скарга є необґрунтованою та безпідставною. ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою та просив суд скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника, однак до скарги оскаржувану постанову не надав та в судовому засіданні вказав, що він лише припускає, що така постанова виносилась.

Скаржник не обґрунтував в чому полягають неправомірні дії державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження.

Крім того, виконавче провадження завершено 16 березня 2023 року у зв`язку із сплатою боргу, тобто на час звернення до суду (22 березня 2023 року) виконавче провадження було завершено та підстав для звернення до суду у заявника не було.

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення.

Разом із касаційною скаргою заявником подано клопотання, у якому він просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року складений 29 лютого 2024 року, тому останнім днем звернення з касаційною скаргою є 01 квітня 2024 року (з урахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України). ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на оскаржуване судове рішення через засоби поштового зв`язку 01 квітня 2024 року, що підтверджується відміткою на конверті, у якому надійшла касаційна скарга

Таким чином, строк на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року не пропущений, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає залишенню без розгляду.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною першою статті п`ятої Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Суди встановили, що постановою ГАБ №910647 по справі про адміністративні правопорушення від 24 грудня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850,00 грн.

У даній постанові зазначено, що на підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати громадянином ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органу державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 1 700,00 грн.

06 лютого 2023 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Т.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №70917885) з виконання постанови № ГАБ 910647 виданої 24 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за адміністративне правопорушення в розмірі 1 700,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Т. Д. від 16 березня 2023 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження (фактичне повне виконання рішення).

Постановою державного виконавця від 30 березня 2023 року внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме замість ім`я « ОСОБА_2 » зазначено ім`я « ОСОБА_1 ».

Згідно з Інформацією про виконавче провадження № НОМЕР_1, державним виконавцем постанов про арешт майна боржника не виносилось.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що на час звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою постанов про арешт майна боржника не виносилось, а виконавче провадження було завершено у зв`язку із сплатою боргу, обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Верховний Суд не приймає до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо виконавчого збору оскільки вони не були предметом розгляду судами попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю та про витребування документів.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов