ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2763/24 Справа № 932/665/20 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В обґрунтування позову посилався на те, що 07 липня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року шлюб між розірвано, після чого ОСОБА_2 забрала доньку, переїхала та почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не повідомляла йому ані адреси, де вони стали мешкати, ані домашній телефон. На його дзвінки на мобільний телефон відповідачка не відповідала, таким чином ігноруючи його та його бажання спілкуватися з їх спільною дитиною. Позивач вимушений був звернутись до суду та в силу того, що доньці було лише 3 роки, рішенням суду, яке набрало законної сили, його позов було задоволено частково та встановлено часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години, у присутності матері дитини ОСОБА_2 , але не дивлячись на вказане рішення суду, відповідачка перешкоджала йому в зустрічах з донькою взагалі, навіть в конкретно визначений судом час, державний виконавець навіть направив подання до органів поліції про вчинення злочину, передбаченого статтею 382 КК України. Лише нещодавно державному виконавцю вдалось вмовити відповідачку виконувати рішення суду і вона почала допускати позивача до дитини на 2 години в своїй присутності. Оскільки наразі донька значно виросла, та зустрічі у присутності матері вже стали зовсім неактуальними, а він має бажання приймати участь у її вихованні,бачитися та спілкуватися, просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_4 усунути будь-які перешкоди (приховання місця знаходження дитини, зачинення дверей у приміщенні, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з батьком тощо), у спілкуванні з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити наступний порядок спілкування: встановити часи спілкування у вихідні дні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 10 год. суботи до 19 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька чи в іншому місці на території України; в день народження ОСОБА_3 (14 березня) та на державні свята з 10 год. до 16 год.; в його день народження - 5 грудня з 10 год. по 16 год.; 7 днів поспіль під час зимових канікул з 16 години 1 січня по 16 годину 8 січня з можливістю виїзду за межі міста та закордон; 30 днів поспіль з 09:00 години 01 червня по 09:00 години 1 липня, та 15 днів поспіль з 19:00 15 серпня по 19:00 31 серпня під час літніх канікул у період його відпустки та з можливістю виїзду за межі міста та закордон; встановити адресу передачі доньки в зазначені часи за його пропискою та пропискою доньки, а саме АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив без уваги те, що його вимоги є цілком доведеними та обґрунтованими. Наголошує, що після розірвання шлюбу відповідачка забрала доньку та почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з нею, він вимушений був звернутися до суду та рішення суду його позов було задоволено частково. Не дивлячись на наявність рішення суду, відповідачка його не виконувала та лише з 2020 року стала давати позивачу змогу спілкуватися з донькою у її присутності. Наразі донька стала дорослішою та побачення у присутності матері втратили будь-яку актуальність.

26 березня 2024 року відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує про те, що після розірвання шлюбу донька проживає з нею та перебуває на повному її утриманні, позивач сплачує аліменти у мінімальному розмірі, що є явно недостатнім для її належного забезпечення. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, яка залишене без змін ухвалою апеляційного суду від 17 лютого 2016 року, позивачу вже встановлено графік побачень з донькою, що виключає задоволення даного позову. Позивач, вказуючи про те, що хоче спілкуватися з донькою, не вказує про те, чи хоче цього донька.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 з 07 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Донька сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання сторонами по справі шлюбу, проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до характеристики на ученицю 3-Д класу НВК № 137, ОСОБА_5 характеризується позитивно, в характеристиці, зокрема, зазначено, що вихованням дівчинки займається виключно мама дитини ОСОБА_2 , котра регулярно відвідує школу та має тісний зв`язок з класним керівником, ходить на батьківські збори, приймає активну участь у житті школи. Про батька дитини у школі нічого не чули, школу він не відвідував жодного разу, матеріально не допомагає дитині у її потребах; до першого класу дівчинку привели мама, бабуся та старший брат.

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виник спір з приводу визначення часів спілкування ОСОБА_1 з дитиною, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зобов`язанням ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини, в решті позовних вимог було відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, який переданий для виконання до Шевченківського ВДВС, де 09 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51943153.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу начальника Бабушкінського відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Бабушкінським відділом державної виконавчої служби м.Дніпропетровська було направлено подання від 20 жовтня 2016 року за №0314/11838, в якому державний виконавець просив прийняти рішення відносно умисних дій ОСОБА_2 . В обґрунтування подання посилався на те, що у Бабушкінському ДВС м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП № 51943153 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , у якому державним виконавцем 09 серпня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням боржнику добровільного строку для виконання вказаного рішення до 15 серпня 2016 року.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 рішення суду, у зазначений строк державним виконавцем направлено вимогу боржнику від 13 вересня 2016 року про виконання приписів виконавчого листа № 200/13866/15-ц від 21 липня 2016 року, за невиконання вимог та ухилення від виконання рішення суду державним виконавцем на боржника було накладено штраф; виходом державного виконавця за адресою боржника встановлено, що боржник двері не відчинив. 20 жовтня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; станом на 20 жовтня 2016 року рішення боржником не виконано, боржник умисно вчинює дії, які можуть свідчити про умисне ухилення від виконання приписів виконавчого листа.

Також вбачається, що постановою про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 03 серпня 2017 року, винесеною слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0001973. Підставою винесення цієї постанови зазначено надходження 11.07.2017 року до Шевченківського відділення поліції ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР матеріалів заяви ОСОБА_1 про те, що невстановлена особа умисно не виконує рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Як пояснив в судовому засіданні позивач в 2018 році відбувалися його зустрічі з дитиною в присутності її ОСОБА_6 , потім всі його телефони були заблоковані, зустрічей не було. З лютого 2020 року зустрічі ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_7 припинилися, державний виконавець з питання виконання вищезазначеного рішення суду відповідачку із вказаного періоду не викликав, відповідачкою будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною з батьком не чинилося. В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував проти зазначених обставин та пояснив, що спілкування з донькою було ним тимчасово припинено в зв`язку наявною на той час епідемією на COVID-19 та введення карантину в Україні.

11 вересня 2023 року державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №59787702 з примусового виконання виконавчого листа №200/13866/15-ц, виданого 28 грудня 2016 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська. Як зазначено у постанові, підставою видання даної постанови стало те, що виконавчий документ не пред`явлено у місячний строк за відновленим виконавчим провадженням, відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зареєстрований та проживає в належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації від 10 січня 2020 року №1, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 травня 2018 року №122752755; позивач працює директором ТОВ «Виробнича компанія «Цитадель-Метал»; психіатричних та наркологічних показань для виконання батьківських обов`язків не має.

Відповідно до довідки Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 січня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу №200/17953/15-ц від 04 жовтня 2016 року, виданому Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із позовом про визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею та усунення будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 у даній справі невірно обраний спосіб захисту своїх прав, оскільки у випадку змін та обставин у встановленому судом порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини він має право на звернення до суду з заявою саме про зміну вже встановленого судовим рішенням способу та порядку участі у спілкуванні з дитиною, а не із позовом про встановлення нового графіку спілкування.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини (ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини).

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (стаття 158 СК України).

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Зокрема, ст.159 СК України встановлено, що якщо той з батьків, з ким проживаєдитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням її, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

З матеріалів даної справи колегією суддів встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, перебувало на виконання та у певні періоди часу виконувалося, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зобов`язанням ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі№ 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

У постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження №61-6567св21), від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20), зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, якщо це буде відповідати інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, він не позбавлений права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 зазначено, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини, та доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на проявлений судом першої інстанції формалізм при розгляді даної справи колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, а його право на спілкування з неповнолітньою дитиною захищено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, яким усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки, та встановлений певний порядок спілкування з неповнолітньою дитиною, та ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явити позовні вимоги про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров