Номер провадження: 22-ц/813/1251/24
Справа № 509/4384/22
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання - Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова»

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року, ухваленого у складі судді Панасенка Є.М., в приміщенні того ж суду,

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та незаконної затримки видачі належних до сплати сум у день звільнення,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним наказ в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» № 34-К від 25.07.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера за відсутність на роботі без поважних причин протягом 4-х годин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, а також згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку з грубим порушенням трудових обов`язків з 25.07.2022 року та скасувати його. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», в цій частині допустити негайне виконання рішення. Стягнути з відповідача борг за незаконну затримку видачі належних до сплати сум у день звільнення у розмірі 54 179, 28 грн., та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2022 року та до дати ухвалення судом рішення по даній справі.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 25.07.2022 року позивач повідомила т.в.о. головного бухгалтера Державного підприємства Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_2. про своє погане самопочуття та поїхала до сімейного лікаря в Медичний дім «Одрекс». Цього ж дня під час візиту до лікаря позивачу було відкрито лікарняний. В подальшому під час візиту до сімейного лікаря 03.08.222 року лікарняний було закрито, та 04.08.2022 року позивач мала прибути на роботу.

Прибувши на роботу 04.08.2022 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом №34-К від 25.07.2022 року, яким її ж було звільнено з посади бухгалтера за відсутність на роботі без поважних причин протягом 4 годин згідно п.4 ст. 1 КЗпП України, та згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку з грубими порушеннями трудових обов`язків з 25.07.2022 року. Повний розрахунок з позивачем не було здійснено, та 04.08.2022 року вона звернулася до підприємства з письмовою заявою з проханням надати довідку про нарахування заробітної плати, розрахунків при звільненні станом на 25.07.2022 року та копії службової записки т.в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 від 25.07.2022 року та акту про відмову у підписанні наказу №33-К на переведення на іншу посаду. Вказані документи позивач отримала поштою 12.09.2022 року, та вважає наказ №34-К від 25.07.2022 року незаконним, адже вона була відсутні на робочому місці з поважної причини, а саме перебуванням у лікаря. Роботодавець також не надав їй можливості надання пояснень коли їй ніби то було запропоновано переведення на іншу посаду. Оскільки вона отримала всі документи поштою лише 12.09.2022 року, то місячний строк для подачі позову спливав 13.10.2022 року, та саме в цей день вона і надіслала на адресу суду вказаний позов.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» № 34-К від 25.07.2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова».

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.07.2022 року по 21.02.2023 року.

В частині позовних вимог про стягнення боргу за незаконну затримку видачі належних до сплати сум у день звільнення у розмірі 54 179 грн. 28 коп. - відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, у розмірі 992 грн. 40 коп.

Допущено негайне виконання судового рішення у справі в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2023 в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу № 34-К від 25.07.2022, поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.07.2022.

Доводами апеляційної скарги є те, що у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2352-ІХ від 01.07.2022 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Позивачка фактично відмовилася від виконання нових посадових обов`язків, а саме бригадира виноградно - садівничої та розсадницької бригади та в подальшому 25 липня 2022 року о 13.00 год. Покинула робоче місце в невідомому напрямку. При цьому керівництву підприємства не було відомо де перебуває позивачка, безпосередньо керівника підприємства, натомість керівник підприємства взявши пояснення у в.о. головного бухгалтера підприємства зазначила, що позивачка , пославшись на погане самопочуття о 13.00 год покинула робоче місце, при цьому не повідомила, що бажає звернутися до лікаря, в подальшому на телефонні дзвінки в.о. бухгалтера позивачка не відповідала, дана службова записка була написана приблизно о 16 год. 25 липня 2022 року. В той день позивач не повідомила роботодавця про відкриття лікарняного, хоча повинна була це зробити зручним способом. У зв`язку з відмовою про ознайомлення наказу на переведення та у зв`язку з її відсутністю на робочому місці понад чотирьох годин, було видано наказ про її звільнення , підставою даного наказу стала службова записка в.о. бухгалтера про відсутність позивача на робочому місці, а також акт про відмову від підписання наказу № 33-К про переведення її на іншу посаду. Судом першої інстанції не було враховано вказані обставини, а тому просять рішення суду першої інстанції скасувати.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник відповідача надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій апеляційну скаргу просив задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що неповідомлення працівником керівника підприємства про його звернення за медичною допомогою до лікаря та про перебування на лікарняному, не є підставою для звільнення працівника, оскільки наказ про звільнення було винесено в день його звернення до лікаря, при цьому керівництву підприємства було відомо про погане самопочуття працівника, однак не перевірено чи мав фізичну можливість працівник, в силу своєї хвороби чи недомагання, здійснити таке повідомлення керівнику підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Судом встановлено, що відповідно до трудового договору від 02.11.2021 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера без випробувального терміну, договір укладено безстроково.

25.07.2022 року ОСОБА_1 було повідомлено про її переведення на іншу посаду на підприємстві, а саме на посаду бригадира виноградно-садівничої та розсадницької бригади. В той же день, 25.07.2022 року було видано наказ № 33-к від 25.07.2022 року про її переведення на вказану посаду.

Згідно акту про відмову від підписання наказу від 25.07.2022 № 33-К на переведення на іншу посаду від 25.07.2022 ОСОБА_1 відмовилася від підпису наказу на переведення її з посади бухгалтера на посаду бригадира виноградно-садівничої та розсадницької бригади.

Згідно роздруківки з електронного кабінету хворого ОСОБА_1 про візит 25.07.2022 ОСОБА_1 дійсно зверталася до сімейного лікаря в понеділок 25.07.2022 о 13 год. 07 хв. та в середу 03.08.2022 зі встановленим діагнозом гостра інфекція верхніх дихальних шляхів.

Відповідно до наданого суду наказу № 34-К від 25.07.2022 року слідує, що він був прийнятий відносно ОСОБА_1 на підставі службової записки т.в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 від 25.07.2022 року та акту про відмову від підписання наказу від 25.07.2022 року № 33-К на переведення на іншу посаду ОСОБА_1 від 25.07.2022 року.

Разом з тим, 25.07.2022 року прибувши на роботу, гр. ОСОБА_1 повідомила т.в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 про погане самопочуття, вказане підтверджується стороною відповідача у відзиві, повідомлення про намір відвідати сімейного лікаря сторона відповідача заперечує. Проте, 25.07.2022 року під час візиту ОСОБА_1 до сімейного лікаря, їй було відкрито лікарняний, що підтверджується роздруківкою з електронного кабінету хворого ОСОБА_1 , лікарняний було закрито 03.08.2022 року.

25.07.2022 року Державним підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» було видано наказ № 34-К від 25.07.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера за відсутність на роботі без поважних причин протягом 4-х годин згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а також згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку з грубим порушенням трудових обов`язків з 25.07.2022 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками….

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 24 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Так за ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однією з підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (звільнення працівника) є прогул (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 308/12855/19 (провадження № 61-3130св21).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності. Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 358/1570/16-ц.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

В той же час за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так за ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 зазначала, що працювала з 02.11.2021 року в Державному підприємстві «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» на посаді бухгалтера (згідно трудового договору) до 25.07. 2022 року, звідки була звільнена за відсутність на роботі без поважних причин протягом 4 годин за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України та в зв`язку з грубим порушенням трудових обов`язків згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України відповідно до наказу № 34-К від 25.07.2022 року, що підтверджується копією наказу № 34-К від 25.07.2022 року.

У постанові від 11.03.2020 у справі N 459/2618/17 (провадження N 61-47902св18) Верховний Суд указав, що причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Відповідно до постанови Верховного суду України у справі № 212/9516/19 від 15.11.2021 року, основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо здійснення позивачкою прогулу грубого порушення трудових обов`язків, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів того, що вони здійснювали заходи з метою перевірки місця перебування працівника в період з 13.00 год. до кінця робочого дня 25 липня 2022 року, причини її відсутності на роботі. Крім того, не надано затверджених правил внутрішнього трудового розпорядку або умов встановлення режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку на підприємстві.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо відсутності позивачки на роботі з неповажних причин, оскільки вони спростовуються відкритим лікарняним одразу після звернення до сімейного лікаря 25.07.2022, що не можна вважати прогулом без поважних причин чи грубим порушенням трудових обов`язків працівником.

Також не приймаються до уваги посилання скаржника на неповідомлення працівником керівника підприємства про його звернення за медичною допомогою до лікаря та про перебування на лікарняному, оскільки наказ про звільнення працівника було винесено в день його звернення до лікаря, при цьому керівництву підприємства було відомо про погане самопочуття працівника, однак належним чином не перевірено чи мав фізичну можливість працівник, в силу своєї хвороби чи недомагання, здійснити таке повідомлення керівнику підприємства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» № 34-К від 25.07.2022 року, та поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді бухгалтера Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова».

Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в оскаржуваній частині рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кеуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інституту виноградарства і виробництва ім. В.Є. Таїрова» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 08 березня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова