печерський районний суд міста києва
28 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Новака Р.В.,
за участі секретаря судового засідання - Бурячок А.І.,
позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»
відповідач ОСОБА_1 ,
третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
предмет та підстави позову - стягнення страхового відшкодування
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування -
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Волкової С.Я. від 07.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
12.01.2023 від відповідача на адресу суду надійшли клопотання про залучення третьої особи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Волкової С.Я. від 20.01.2023 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 Залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Волкової С.Я. від 16.03.2023 задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін
У зв`язку зі звільненням судді Волкової С.Я. з посади судді Печерського районного суду м. Києва, здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Новака Р.В. від 05.07.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з викликом осіб.
16.08.2023 від представника позивача - Сечко С.В. до суду надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 16.08.2023 клопотання представника позивача - Сечко С.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» матеріали страхової справи за полісом ОСЦПВВНТЗ №194519795 на застрахований транспортний засіб «Peugeot» НОМЕР_1 .
17.10.2023 представником третьої особи Саліженко М. на виконання ухвали суду від 216.08.2023 було надіслано копію матеріалів страхової справи №194519795.
07.02.2024 представником третьої особи - Роменською Т.А. було подано клопотання про долучення доказів - матеріалів страхової справи №194519795.
28.02.2024 відповідачем до суду була подана заява про долучення доказів до матеріалів справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавав заяви розгляд справи без його участі.
Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.07.2009 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157, та додаток № 28-0199-0157/19/0181 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157 від 20.07.2009, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-13).
15.11.2020 близько 14 год. 00 хв., по вул. Велика кільцева дорога, у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Порше Лізинг Україна».
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2021 відповідача було визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.(а.с. 16-17).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2021, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача ОСОБА_1 визнано виним у дорожньо-транспортній пригоді.
16.11.2020 страхувальник ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до позивача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 18).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 25.11.2020 (а.с. 21).
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №194519795 (а.с. 40).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку із водієм та пасажирами на транспорті страхове відшкодування - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору при настанні страхового випадку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.
Як встановлено в судовому засіданні цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №194519795 (а.с. 40).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 4 Заяви про приєднання (Акцепт) до Договору приєднання (Оферта), що разом складають Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку в транспорті (ДНВ) «Легкий захист» від 12.12.2019 укладеної між ПрАТ «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 ліміт страхової відповідальності за полісом ОСЦПВВНТЗ №194519795 складає 200000,00 грн (а.с. 195). Крім того, відповідно до листа ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ПрАТ СК «Українська страхова група» від 12.01.2023 № 48-31, страхова компанія відповідача просила для доплати страхового відшкодування, щоб позивач надав платіжне доручення про сплату ремонту, акти виконаних робіт за підписом двох сторін та завірені печаткою. У разі надання вищезазначених документів, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» буде прийнято рішення, щодо проведення доплати страхового відшкодування по даній страховій справі (а.с. 134).
За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача до відповідача про стягнення страхового відшкодування є передчасними, оскільки, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім того, страхова компанія відповідача не заперечувала щодо доплати страхового відшкодування за вищезазначених умов. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 22, 993, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 77. 80-82, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд
У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32, літ. А, .

відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62, .

Суддя Р.В. Новак