Справа № 346/5833/23
Провадження № 22-ц/4808/526/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мищишин Іванни Ярославівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року, ухвалене в складі судді Васильковського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Коломийської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом термін.

22 лютого 2023 року вона звернулась до Третьої Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок, який належав спадкодавцю та розташований в АДРЕСА_1 . Однак постановою від 22.02.2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу.

Зазначала, що вказаний садовий будинок був побудований до березня 2011 року (в 2008 році), коли його було здано в експлуатацію. Однак спадкодавець ОСОБА_2 не зареєстрував право власності на вказаний садовий будинок у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стверджувала, що для подальшого утримання та збереження даного майна їй необхідно оформити право власності на нього, а іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний садовий будинок в судовому порядку, не існує.

Просила визнати, що їй в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності належить садовий будинок «А», загальною площею 16,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», вбиральня «В», колонка №1, огорожа «№2-3», за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мищишин І.Я. на вказане рішення суду подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

На її думку судом не взято до уваги, що спору стосовно визнання позовних вимог не було, оскільки у клопотанні, поданому відповідачем, не зазначено, що міська рада заперечує щодо задоволення позову і просить відмовити у його задоволенні, а тільки звертає увагу на те, що позивачем не долучено підтверджуючих доказів того, що земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, належить їй на праві власності.

Стверджує, що стороною позивача було долучено копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка складається із земельної ділянки для індивідуального садівництва, що знаходиться в селі Шепарівці Коломийського району Івано-Франківської області, загальною площею 0,0643 га, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №568251, кадастровий номер :04.001:0085. А оскільки вона надала докази того, що земельна ділянка, на якій здійснено дане будівництво, належить їй на праві власності, то спору стосовно визнання її позовних вимог немає.

Також вважає, що судом не взято до уваги, що вказаний садовий будинок побудований до березня 2011 року, а саме в 2008 році, що підтверджується такими документами: довідкою відділу архітектури та містобудування від 23.06.2008 року №710, виданою ОСОБА_2 ; будівельним паспортом на будівництво садового будинку, реєстраційний №924 від 16.06.2008 року; копіями платіжних квитанцій за виготовлення технічної документації від 20 червня 2008 року; рішенням виконавчого комітету Шепарівської сільської ради від 10.06.2008 року №56 про можливість узаконення самочинного будівництва садового будинку; проектом будівництва садового будинку, погодженим головним архітектором району від 07.07.2008 року. На думку апелянта зазначеними документами підтверджується, що вказаний садовий будинок здано в експлуатацію в 2008 році, однак спадкодавець не зареєстрував право власності на нього у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказує, що згідно абзацу 3 п. 9 Розділу 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

На прибудови, побудовані після 12 березня 2011 року, поширюється загальний порядок будівництва, для якого потрібно максимальну кількість документів (вихідні дані, проект, подача декларації про початок будівництва, декларація про готовність).

Замість отримання вихідних даних і проекту дозволяється будівництво і введення в експлуатацію на підставі будівельного паспорта.

Вважає, що іншого законного способу, крім як звернення до суду для визнання права власності на садовий будинок у порядку спадкування у позивача немає.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не подав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Мищишин І.Я. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Відповідачем - Коломийською міською радою явку представника в судове засідання апеляційного суду не забезпечено, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строку розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника відповідча.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Рішенням Шепарівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 10 червня 2008 року №56 «Про можливість узаконення самочинного будівництва садового будинку» вирішено: 1. Просити відділ архітектури та містобудування райдержадміністрації виготовити ОСОБА_2 будівельний паспорт на можливість узаконення самочинного будівництва садового будинку в селі Шепарівці, в садовому товаристві «Смерічка». 2. Попередити ОСОБА_2 , що до отримання дозволу інспекції ДАБК проводити будь-які будівельні роботи заборонено. 3. Контроль за виконанням даного рішення покладено на сільського голову ОСОБА_3 (а.с. 19).

Відповідно до копії Довідки Відділу архітектури та містобудування Коломийської районної державної адміністрації №310 від 23.06.2008 року Коломийський районний відділ архітектури і містобудування не заперечував про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0643 га в с. Шепарівці, садове товариство «Смерічка», Коломийського району Івано-Франківської області. Обмеження та обтяження відсутні (а.с. 20).

Також в 2008 році ОСОБА_2 як забудівнику Виконавчим комітетом Шепарівської сільської Ради народних депутатів Івано-Франківської області видано Будівельний паспорт на будівництво садового будинку в садовому товаристві «Смерічка» Шепарівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 13-17) та проект будівництва садового будинку (а.с. 18).

Згідно Виписки з інвентаризаційних матеріалів №74218 від 11.10.2022 року згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на садовий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року (а.с. 9).

Відповідно до копії Довідки державного нотаріуса Третьої коломийської державної нотаріальної контори №567/02-14 від 23.11.2022 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 10).

11.11.2022 року ОСОБА_1 виготовлено Технічний паспорт на вказаний садовий (дачний) будинок (а.с. 32-27).

22.02.2023 року Постановою державного нотаріуса Третьої коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на садовий будинок не зареєстровано; відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності (а.с. 11).

Того ж дня ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Шепарівці, загальною площею 0,0643 га (а.с. 78) і зареєстровано право власності на дану земельну ділянку за позивачем (а.с. 79).

Згідно копії Звіту про оцінку майна №SY231020-001 від 20.10.2023 року, виготовленого ТОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість вищевказаного будинку становить 21999,00 грн. (а.с. 42-60).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об`єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього. Питання введення об`єкту до експлуатації не входить до компетенції суду. Технічного висновку про відповідність садового будинку санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки позивачем суду не надано, клопотань про призначення експертизи не заявлено, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки суд не може взяти на себе функції органів, на які покладено обов`язок оцінити готовність перебудованого (реконструйованого) об`єкта будівництва до експлуатації. Також суд зазначив, що садовий будинок зведений на ділянці, цільове призначення якої для індивідуального садівництва.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №127/5819/20 (провадження №61-3962св21), зокрема,зазначено, що при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Ураїни.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України).

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №640/10719/17 (провадження №61-4449св19) зроблено висновок, що «суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Згідно до абзацу 3 п. 9 Розділу 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

При цьому відповідно до ст. 30-1 чинного на час побудови даного садового будинку Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Згідно з п. 25 постанови Кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, яка була чинна на час побудови садового будинку, закінчені будівництвом приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки приймаються в експлуатацію у порядку, визначеному Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженому з Мінрегіонбудом.

Згідно з п.п. 8-9 Постанови робоча комісія повинна перевірити відповідність: архітектурних і конструктивних рішень закінченого будівництвом об`єкта затвердженому проекту, санітарним, протипожежним, радіаційним та екологічним вимогам і нормам, а також вимогам з охорони праці, промислової безпеки, нормативам щодо технічного стану електричних, теплових та тепловикористовувальних установок і мереж та енергозбереження; виконаних будівельно-монтажних робіт вимогам нормативної документації; результатів проведених індивідуальних і комплексних випробувань устатковання нормативним показникам; виробничої документації нормативним вимогам. На підставі проведеної перевірки робоча комісія визначає готовність закінченого будівництвом об`єкта до пред`явлення державній приймальній комісії. Результати перевірки робочою комісією готовності закінченого будівництвом об`єкта до пред`явлення державній приймальній комісії оформляються актами, форми яких затверджуються Мінрегіонбудом. Акти робочої комісії оформляються генеральним підрядником, підписуються головою та членами робочої комісії і передаються державній приймальній комісії.

За результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт (п. 27 Постанови).

Датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об`єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію (п. 29 Постанови).

Підписаний і затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є підставою для укладення договорів про постачання на цей об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла та електроенергії і включення даних про цей об`єкт до державної статистичної звітності (п. 30 Постанови).

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними.

У справі, що переглядається, матеріалами справи встановлено, що Рішенням Шепарівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 10 червня 2008 року №56 «Про можливість узаконення самочинного будівництва садового будинку» було вирішено: 1. Просити відділ архітектури та містобудування райдержадміністрації виготовити ОСОБА_2 будівельний паспорт на можливість узаконення самочинного будівництва садового будинку в селі Шепарівці, в садовому товаристві «Смерічка». 2. Попередити ОСОБА_2 , що до отримання дозволу інспекції ДАБК проводити будь-які будівельні роботи заборонено (а.с. 19). Також Коломийський районний відділ архітектури і містобудування не заперечував про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0643 га за вказаною адресою (а.с. 20). А також в 2008 році ОСОБА_2 як забудівнику Виконавчим комітетом Шепарівської сільської Ради народних депутатів Івано-Франківської області видано Будівельний паспорт на будівництво садового будинку (а.с. 13-17) та проект будівництва садового будинку (а.с. 18).

Однак відповідні акти про введення будівлі в експлуатацію відсутні, що спростовує твердження апелянта про те, що вищевказаний садовий будинок було здано в експлуатацію ще в 2008 році.

А суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об`єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього, а питання введення об`єкту до експлуатації не входить до компетенції суду.

За таких обставин на час вирішення зазначеного спору відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мищишин Іванни Ярославівни необхідно залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мищишин Іванни Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.