ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5252/23
Провадження № 2/362/444/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від суми простроченої суми боргу,
До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката Самойленка П.М. в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 1 121,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 596,19 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 858,88 грн. та 3 000 грн. витрати на правову допомогу.
В обґрунтування позову зазначив, що 20.08.2019 року Васильківським міськрайонним судом Київської області було задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8 686, 05 грн., 768,40 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.
Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 15.11.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області та Відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 8 400 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 25.02.216 року заборгованість останнього склала 8 686 грн. 05 коп. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно договору страхування кредитів №055/12 від 01.08.2014року. За зверненням AT «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 8 686 грн. 05 коп.
05.02.2019 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 8 686 грн. 05 коп., що було сплачено на користь AT «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №1343608.
02.05.2019 року Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області було відкрито провадження у справі №362/2113/19.
ФОП ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку.
08.11.2019 року державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №60543731.
Відтак, Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2019 року досі не виконане.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №362/2113/19 - 03.05.2019 року по день подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу 20.08.2023 року.
Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 4 596 гри. 19 коп.
Загальна сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з? 03.05.2019 року по 20.08.2023 року складає 1 121 грн. 00 коп.
Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16).
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали (а.с. 31-33).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 року прийнято вказану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с. 53).
Позивач та його представник, в судове засідання не з`явився, позивач направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує (а.с. 61).
ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.57) не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами .
Інших клопотань від жодної із сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 15.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 та Додаткову угоду №1, згідно якого позичальнику було надано кредит у сумі 8400,00 грн. Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбачених договором, і станом на 25.02.2016 року заборгованість позичальника за договором становила 8686,05 грн.
Оскільки майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками були застраховані, то банк звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» провів виплату страхового відшкодування в розмірі 8686,05 грн. Таким чином, у ОСОБА_2 виникло зобов`язання перед ПрАТ "УПСК" відшкодувати завдані збитки в розмірі 8686,05 грн.
05.02.2019 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор (ПрАТ «УПСК») відступає (передає), а новий кредитор (ФОП ОСОБА_1 ) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі в розмірі 8686,05 грн. договором із відповідачем.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2019 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 8686,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . витрати на судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

08.11.2019 року старшим державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №6054373 щодо виконання виконавчого листа 2/362/1760/19 виданого 04.10.2019 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 борг в розмірі 8686,05 грн (а.с. 11-12).

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що на теперішній час рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2019 року не виконане, а тому з огляду на приписи ст. 625 ЦК України він вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.

Згідно до ст. 11 ЦК України, 1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. 3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. 5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 04.07.2011 року №13/210/10, від 23.09.2015 року № 6-1206цс15, від 02.09.2015 року № 6-369цс15 та від 25.05.2016 року № 6-157цс16).

Згідно до приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Як зазначалося вище, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року у справі № 362/2113/19, провадження № 2/362/1760/19, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 8686,05 грн. Стягнуо з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

08.11.2019 року старшим державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №6054373 з примусового виконання рішення Васильківського міськрайонного суду від 20.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в порядку регресу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не виконала зобов`язання після ухвалення судового рішення про стягнення з неї завданих збитків в порядку регресу в примусовому порядку. Доказів протилежного останньою суду не надано, а тому у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання відповідача перед позивачем припинилось.

Таким чином, з ухваленням рішення суду, яке набрало законної сили рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 8686,05 грн., зобов`язання відповідача сплатити вказану суму боргу не припинилося, відтак у кредитора (позивача) виникло право, передбачене приписами ч.2 ст. 625 ЦК України на стягнення з останнього інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Так, згідно розрахунку заборгованості, проведеного позивачем за період травень 2019 серпень 2023 року, сума боргу за невиконання відповідачем грошового зобов`язання складає: інфляційні втрати 4 596,19 грн. та 3% річних 1 121,00 грн. з яким суд погоджується частково.

Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій продовжує діяти.

Тому, з огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача,враховуючи положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, інфляційні втрати за період з травень 2019 лютий 2022 року у розмірі 1701,03 грн. та 3% річних за період з 03.05.2019 по 23.02.2022 року у розмірі 733,19 грн., нарахованих відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

(Період прострочення грошового зобов`язання 1028 днів, 8 686,00 (сума боргу) + 1 701,03 (інфляційне збільшення) = 10 387,03 грн.), (03.05.2019-23.02.2022 + 8686,00 - 3% =733, 19).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 365,25 грн.

Щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

На виконання приписів ст. 137, 141 ЦПК України стороною позивача на підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на адвоката надано: договір № 30/01/19 про надання правової допомоги від 30.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Самойленко П.М.; довіреність від імені ОСОБА_1 складена на ім`я адвоката Самойленка П.М. щодо надання повноважень на представництво та правової допомоги; Додаткову угоду № 122 від 13.03.2023 року до Договору про надання правничої допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2023 року за Договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, а також платіжну інструкцію щодо переказу коштів на рахунок адвоката Самойленка П.М. від 23.06.2023 року № Р24АР24АD8785 на суму 3 000,00 грн.

Дослідивши, надані на підтвердження позивачем правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без участі сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 610, 625, ЦК України, статтями 2, 4, 81, 82, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від суми простроченої суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за період з 03.05.2019 року по 23.02.2022 року у вигляді 3% річних у сумі 733 грн. 19 коп. та інфляційних втрат у сумі 1701 грн. 03 коп., а всього на загальну суму 2 434,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 365,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст виготовлено 12.02.2024 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко