№ 207/6124/23
№ 2/207/235/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши в підготовочму судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, - про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з мітр`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19.09.2015 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.12.2017 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу із відповідачем донька залишилась проживати разом із позивачкою і знаходить на повному утриманні позивачки. Через те, щол батько дитини добровільно не надав матеріальної допомоги позивач звернулась до суду із заявою про стягнення аліментів та відповідно до судвого рішення в 2017 році з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів на утримання доньки.

Позивачка зазначає, що до теперішнього часу вона з відповідачем не дійшли згоди щодо проживання спільної дитини, відповідач погрожує, що забере дитину до Запорізької області.

Позивачка вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, оскільки вона має фінансову та фізичну можливість забезпечити дитині належні умови проживання, займатися її вихованням, піклуватись про стан здоров`я, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний, фізичний та духовний розвиток.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, його психологічного стану, прав та інтересів на гармонійний розвиток та належне виховання, позивач вважає доцільним звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини із матір`ю.

Ухвалю суду від 09 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В наданій суду письмовій заяві позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, просить розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду направив відзив на позовну заяву, позов визнав в повному обсязі, справу просить розглядати без його участі. В огрунтування відзиву зазначає, що наразі не перебуває в офіційному шлюбі, але з квітня 2022 року проживає в фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

До початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 надавала можливість відвідувати дитину за місцем проживання у м. Гуляйполе та брати її до себе на декілька днів за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою зареєстровані: відповідач, мама відповідача - ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3 .

Після 24.02.2022 року ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 та трьома дітьми в тому числі донькою ОСОБА_3 виїхали за кордон до Польщі. Місце перебування дитини там було невідоме, як наслідок спілкування з дитиною відбувалось тільки месенджерами (вайбер, телеграм).

05.09.2023 року ОСОБА_1 методом електронного зв`язку (телеграм) повідомила, що вона разом зі своєю родиною, в тому числі їхньою донькою повернулась до України, проте не надавала деякий час адресу проживання дитини для зустрічі з донькою, мотивуючи це повномасштабним вторгненням та начебто своїми побоюваннями, що забере дитину до зони бойових дій, як зазначено позовній заяві.

Відповідно до Наказу №309 від 22.12.2022 року (зі змінами) Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, то весь Запорізький район в тому числі м. Запоріжжя та село Новоолександрівка Запорізького району, включений до переліку можливих бойових дій, а не активних, як було зазначено в позовній заяві.

Після вмовлянь ОСОБА_1 дозволила зустрітись з донькою 23.09.2023 року в м. Кам`янське. Після цього відповідач знову намагався побачити доньку, приїхавши зі своєю матір`ю та цивільною дружиною 14.10.2023 року до м. Кам`янське - доньку він так і не побачив, тому що Позивачка після вмовлянь не надала дозволу на зустріч. Відбулась телефонна розмова матері відповідача з Позивачкою, в ході розмови та після наклепів в свою адресу, моя матір сказала, що подасть до суду на Позивачку за неповагу до себе та перешкоджання зустрічей з онукою. Це був єдиний випадок погроз в сторону Позивачки, який стосувався дитини з початку повномасштабного вторгнення.Після цієї ситуації відповідач зустрічався з дитиною 2 рази (25.11.2023 року та 23.12.2023 року) в м. Кам`янське.

В наданій суду письмовій заяві представник третьої особи просить розгляд справи проводити без участі представника та ухвалити рішення, яке не суперечить інтересам дитини.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с. 13).

З 01 грудня 2017 року сторони шлюбу між сторонами було розірвано і донька ОСОБА_6 залишилась проживати разом з позивачем ОСОБА_1 . Позивачка разом із родиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить позивачці на праві користування, що підтверджується договором оренди квартири від 04.09.2023 року (арк.с. 21).

Також з Акту про проживання без реєстрації № 730 від 03.11.2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , окрім позивача, проживають також: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (донька), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька), діти проживають разом з матір`ю(арк.с .20).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , 2015 р.н. проживає разом з матір`ю.

Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради до суду надійшов висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з мітір`ю гр. ОСОБА_1 (арк.с. 30-31).

Як вбачається з вказаного висновку, ОСОБА_2 надав до служби в справах дітей заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2015 р.н. разом з матір`ю, а це свідчить про те, що спору з вище вказаного питання не має. Малолітня ОСОБА_9 мешкає з матір`ю без будь-яких перешкод з боку батька.

Питання визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявності відсутності спору між батьками дитини, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 12.02.2024р., керуючись ст.ст. 19, 141, 151, 155, 164 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (зі змінами) «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з мітір`ю гр. ОСОБА_1 недоцільним.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що дитина після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишилась проживати разом з матір`ю, відповідач не заперечував щодо місця проживання дитини з матір`ю.

Вивчивши зміст позовної заяви ОСОБА_1 , суд вбачає відсутність спору між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про місце проживання їх спільної дитини, а також відсутність підстав такого спору.

Саме по собі визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не є обов`язком для суду у задоволенні позову, оскільки предмет та підстави позову оцінюються у сукупності з іншими встановленими доказами по справі. Крім того, як до подачі позову до суду, так і після його реєстрації в суді та визнання позову відповідачем сторони по справі не були позбавлені права і не скористались ним щодо укладення нотаріального договору про визначення місця проживання дитини з батьком, а навпаки наполягають на задоволенні даного позову по суті.

Аналізуючи докази по справі, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони по справі не надали доказів про існування між ними конкретного спору про визначення проживання дитини і в чому він полягає, підстави його виникнення та способи можливого розв`язання, про наявність умов проживання дитини з батьком, прихильність дитини до батька, яка може бути більшою, ніж до матері дитини, ставлення позивача до своєї дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 150, 155, 157, 160, 161, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 206, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий по справі Погребняк Т.Ю.