КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року про відмову у видачі судового наказупо цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ`звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 10980, 12 грн (а.с. 1-3)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.12.2023 відмовлено ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» у видачі судового наказу.(а.с.19)

Не погоджуючись із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2023, ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а.с. 21-26)

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції порушив строки розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки згідно інформації з офіційного сайту Дарницького районного суду м. Києва заява про видачу судового наказу зареєстрована у суді 07.09.2023, тому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 165 ЦПК України, суд повинен був протягом десяти днів (до 18.09.2023), у разі наявності підстав для відмови у видачі наказу, передбачених ч. 1 ст. 165 ЦПК, постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Не видавши таку ухвалу протягом 10 днів з дати реєстрації заяви про видачу судового наказу, суд повинен був дійти висновку, що заява відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України. Проте, тільки 08.12.2023 року судом постановлено ухвалу, в якій зазначено про невідповідність заяви відповідним вимогам, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Крім цього, скаржник зазначає, що судовий наказ може бути видано за наявності як відповідних договорів про надання таких послуг, так і інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. За особовим рахунком ОСОБА_1 , був наданий до суду розрахунок боргу за послугу з постачання теплової енергії, з якого вбачається факт часткової оплати боржником нарахувань за послугу, що свідчить про факт отримання послуги та наявність договірних відносин.

Також вказує, що законодавством не передбачена обов`язковість письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг.

Зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , співвласниками будинку не прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин, тому з ними, згідно порядку, визначеного Законом України від 09.11.2017 року № 2189 «Про житлово-комунальні послуги» з 13.11.2021 року укладені Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які опубліковані 13.10.2021 року на офіційному сайті виконавця ТОВ «Євро-Реконструкція».

Таким чином, апелянт вважає, що оскільки боржник ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , є користувачем послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з теплової енергії (централізоване опалення) та постачання гарячої води, тому зобов`язана нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг.

Згідно приписів частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Дарницький районний суд м. Києва виходив з того, що до заяви про видачу судового наказу не долучено договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі між заявником та боржником.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 1 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, остання містить вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, тобто вимогу, визначену п. 3 частини першої статті 161 ЦПК України.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник не заявляв вимоги, передбаченої п. 7 ч. 1 статті 161 ЦПК України.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок заявника, визначений п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, а саме надати копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, випливає з п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, якою визначено право звертатись з заявою про видачу судового наказу на підставі такого договору.

Заява ТОВ «Євро-Реконструкція» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги подана у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а відтак обов`язок подання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості не розповсюджується на вказану заяву.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом зазначених норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц та постановах Верховного Суду України від 18 червня 2016 року у справі №922/5923/14, №6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, №6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

Верховний Суд України у постанові від 25 листопада 2014 року у справі №3-184гс14 вказав, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутність копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким не було заявлено будь-яких вимог, не може бути підставою до відмови у видачі судового наказу за заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав ненадання копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким заявник жодних вимог не заявляв.

Враховуючи викладене, висновок суду про відмову у видачі судового наказу з непередбачених законом підстав, зокрема, у зв`язку з ненаданням копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким заявник жодних вимог не заявляв, не може вважатися законним, а ухвала суду - підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права та обмеженням права заявника на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки Дарницьким районним судом м. Києва ухвалу від 08.12.2023 постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року про відмову у видачі судового наказускасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома