Номер провадження: 22-ц/813/3727/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/10540/21

Номер провадження: 22-ц/813/3727/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Попової Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Абухіна Р.Д. о 15 годині 50 хвилині 25 жовтня 2023 року, повний текст рішення складений 30 жовтня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 , в якому остаточно просить поділити спільне майно подружжя, а саме: 1) автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі - 101 480 грн.; 2) автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі - 171 875,00 грн.. Також позивачка просить стягнути на її користь судові витрати (Т. 1 а. с. 1 - 7, 148 - 148 зворотна сторона).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 року.

За період шлюбу ними було придбано майно: - автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, який зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні; - автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, який було відчужено відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин без згоди позивачки.

Зазначає, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися у січні 2017 року.

Сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Позиція сторін в суді першої інстанції

29.03.2023 року до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог від адвоката Попової О.А., діючої від імені ОСОБА_2 , в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із їх безпідставністю та недоведеністю (Т. 2, а. с. 1 8).

Представник відповідача посилається на те, що фактично шлюбні відносини припинилися восени 2015 року. Крім того, позивачка замовчує той факт, що сторонами у період шлюбу було придбано, крім спірного майна, ще: 1) автомобіль Mitsubishi Lancer Full, 2007 року випуску, право власності на який було зареєстровано за позивачкою, та яка в подальшому без згоди відповідача відчужила вказаний автомобіль; 2) квартира за адресою - АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на праві власності за позивачкою до шлюбу, повна вартість якої була сплачена після укладання шлюбу з відповідачем. Крім того, вартість квартири істотно збільшилася за час шлюбу, внаслідок грошових витрат відповідача; 3) грошові кошти у розмірі - 72 000,00 доларів США.

Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач залишив все майно колишній дружині, крім автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, що був придбаний на особисті кошті відповідача.

Поділ майна між подружжям фактично здійснено в усному порядку.

Крім того, відповідач не погоджується із доводами позивачки відносно того, що автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. У січні 2001 року ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб Toyota Carina E, який ним було відчужено у 2012 році. За вказані кошти ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску. Тобто, спірний автомобіль був придбаний в результаті продажу іншого автомобіля, який належав відповідачу на праві особистої приватної власності.

Процесуальні рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 55 56).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2021 року відмовлено в об`єднанні в одне провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (Т. 1, а. с. 101 102).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo», 2011 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності у розмірі - 101 480 грн..

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіля марки «Renault», модель «Duster», 2012 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності у розмірі - 171 875,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 3 153,55 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі - 3 000 грн. (Т. 2, а. с. 48 - 53).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що усе вищевказане майно були набуті під час перебування сторін у шлюбі. Стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна набутого у шлюбі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Попова Олена Анатоліївна, діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (Т. 2, а. с. 61 - 69).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що фактичні шлюбні відносини припинилися восени 2015 року. Автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, був ним придбаний у березні 2016 року, а тому не може вважтися спільною сумісною власністю подружжя.

Що стосується автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, то відповідач вказує наступне. У січні 2001 року ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб Toyota Carina E, який ним було відчужено у 2012 році. За вказані кошти ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску. Тобто, спірний автомобіль був придбаний в результаті продажу іншого автомобіля, який належав відповідачу на праві особистої приватної власності.

Позиція позивачки в апеляційному суді

22.01.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Чумаченко С.О., діючого від імені ОСОБА_1 , в якому представник позивачки заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін (Т. 2, а. с. 95 - 97).

Доводи відзиву на апеляційну скаргу співпадають із доводами, викладеними у позовній заяві.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.01.2024 року поновлено пропущений строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Попової Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року (Т. 2, а. с. 81 - 82).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.01.2024 року виправлено описку в ухвалі Одеського апеляційного суду від 09.01.2024 року (Т. 2, а. с. 86 86 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2024 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 102, зворотна сторона).

У судовому засіданні адвокат Попова О.А., діюча від імені ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Рішення суду першої інстанції просила скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ніц А.С. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Попової О.А., діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 року.

У період шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (Т. 1, а. с. 31 - 32).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 року цей шлюб було розірвано (Т. 1, а. с. 29 - 30).

За період шлюбу подружжям було придбано майно: - автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 - 09.03.2016 року; - автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_2 - 25.04.2012 року.

Згідно відомостей ТСЦ 5141 РСЦ МВС в Одеській області автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO, 2011 року випуску, було відчужено ОСОБА_2 на користь ТОВ «Олівія-Юг» за - 16 900,00 грн., на підставі договору комісії № 4588/21/002334 від 07.07.2021 р..

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_5 № 73-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу RENAULT KANGOO, номер кузова НОМЕР_1 , середня ринкова вартість автомобіля, станом на 23.08.2022 р. визначається рівною - 202 960,00 грн..

Автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , було відчужено ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 № 72-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу RENAULT DUSTER, номер кузова НОМЕР_3 , середня ринкова вартість автомобіля, станом на 23.08.2022 р. визначається рівною - 343 750,00 грн..

По справі виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

За правилами ст. 60 Сімейного кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Придбавши вказане рухоме та нерухоме майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень закону.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Встановлено, що за час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 - 09.03.2016 року; - автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_2 - 25.04.2012 року.

Згідно відомостей ТСЦ 5141 РСЦ МВС в Одеській області автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO, 2011 року випуску, було відчужено ОСОБА_2 на користь ТОВ «Олівія-Юг» за - 16 900,00 грн., на підставі договору комісії № 4588/21/002334 від 07.07.2021 р..

Автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , було відчужено ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Колегія суддів виходить з того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 483/812/19, провадження № 61-20774св19.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Встановивши, що транспортний засіб марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2011 року випуску сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 здійснив продаж зазначеного майна після розірвання шлюбу, без повідомлення про це ОСОБА_1 та без отримання її згоди, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Що стосується автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, то колегія суддів виходить із наступного.

Автомобіль марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , було відчужено ОСОБА_2 25.10.2017 року, тобто у період шлюбу, а тому кошти отримані від відчуження майна, є такими, що використані в інтересах сім`ї. Іншого стороною позивачки не доведено.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Колегія суддів не погоджується із посиланням суду першої інстанції в частині вказівки про припинення фактичних шлюбних відносин у січні 2017 року, оскільки чинним законодавством не передбачено фактичного припинення шлюбних відносин для осіб, які перебувають у офіційному зареєстрованому шлюбі, а отже подружжя перебуває у шлюбі до набрання рішенням суду про розірвання їх шлюбу законної сили.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Попової Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_2 , є доведеними частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на припинення фактичних шлюбних відносин у січні 2017 року. Рішення суду в частині поділу майна подружжя - автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Попової Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року змінити. Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на припинення фактичних шлюбних відносин у січні 2017 року.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року в частині поділу майна подружжя автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя автомобіля марки «RENAULT», модель «DUSTER», 2012 року випуску, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе