ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1555/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бориспільського районного суду Київської області

від 25 вересня 2023 року

в складі судді Муранової-Лесів І. В.

у цивільній справі №359/396/23 Бориспільського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання недійсним договору оренди житлового приміщення,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач звернувся до Бориспільського районного суду Київської області з позовом, в якому, посилаючись на відсутність волевиявлення у власника нерухомого майна на вчинення правочину, просив визнати недійсним договір оренди житлового приміщення від 03 травня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 травня 2022 року позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали договір оренди, предметом якого була тимчасова здача в найм (оренду) на відплатній основі житлового приміщення за яким він передав відповідачу 30 000,00 гривень готівкою, з яких 15 000,00 грн - за перший місяць (травень 2022 року) найму та 15 000,00 грн - за останній місяць (вересень 2022 року) найму. Також 04 червня та 04 липня 2022 року син позивача за письмовим проханням ОСОБА_2 сплатив грошові кошти в якості оплати згідно з укладеним договором за червень-липень 2022 року на рахунок ОСОБА_3 у розмірі 30 000,00 гривень.

Зазначав, що за умовами Договору право власності (розпорядження) ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Однак в подальшому він отримав відомості, що станом на 19 вересня 2022 року єдиним власником об`єкту є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , з яким він укладав договір оренди.

З урахуванням викладеного, а також, посилаючись на вимоги чинного цивільного законодавства, яке регулює вчинення правочинів, визнання їх недійсними, укладення договору оренди (найму), зазначав, що волевиявлення ОСОБА_4 , яка є єдиним власником будинку та не підписувала Договір від 03 травня 2022 року, не було та істотних умов цього договору остання не погоджувала.

Крім того, позивач вказував, що з метою недопущення відключення від електроенергії, він прибув до правління СТ СМ Вишеньки» і за домовленістю з головою правління сплатив замість ОСОБА_4 заборгованість за користування електроенергією в розмірі близько 4 000,00 гривень.

Заочним рішенням Бориспільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він оскаржував договір саме з підстав відсутності у відповідача права розпорядження спадковим майном, оскільки останній не отримував свідоцтва про право на спадщину та не проводив державну реєстрації права на житловий будинок, який здав позивачу у оренду.

Також на мотиви суду першої інстанції, щодо необґрунтованості позивачем обраного способу захисту прав та необґрунтованості наявності порушених прав позивача, останній, в апеляційній скарзі зазначив, що за обставин, що склалися, відповідач мав повідомити його про права третіх осіб на житловий будинок, що передавався у оренду, а тому він має право вимагати зменшення розміру орендної плати. Крім того, існувала вірогідність пред`явлення до нього претензій з боку іншого спадкоємця будинку в частині отримання плати за договором оренди.

За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Бориспільського районного суду Київської області від 25.09.2023 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав її та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися (а. с. 133-134).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 03 травня 2022 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений у простій письмовій формі Договір найму (оренди) нерухомого майна (а. с. 9-10).

Відповідно до пп. 1.1 п. 1 Договору предметом цього Договору є тимчасова здача в найм (оренду) на відплатній основі що належить наймодавцеві жилого приміщення у виді ізольованого будинку з прилеглою територією, загальною площею 60 кв. м., житловою площею 32 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом пп. 1.2 п. 1 Договору зазначено, що право власності (розпорядження) Наймодавця на вказаний Об`єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про спадщину.

Крім того, за змістом Договору найму (оренди) нерухомого майна, сторони домовилися, що строк оренди встановлений з 7 травня 2022 року по 15 вересня 2022 року, розмір щомісячної плати за користування об`єктом оренди становив 15 000,00 гривень (пп. 3.1 п. 3, пп. 4.1 п. 4 Договору).

Крім того, за змістом пп. 3.2.1 пп. 3.2 п. 3 Договору при його підписанні наймач сплачує наймодавцю 30 000,00 гривень, які є платою за перший місяці проживання та гарантованим депозитом в розмірі місячної плати.

Ця ж обставина підтверджується Додатком №3 до Договору, у якому зазначено про сплачену орендну плату за травень та вересень 32022 року на загальну суму 30 000,00 гривень (а. с. 13).

Встановлено, що садовий будинок АДРЕСА_2 на підставі договору міни (1033) від 15.102009, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В. В., належав на праві приватної власності ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24519811 від 20.11.2009 (а. с.15), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.09.2022, номер інформаційної довідки 310197054 (а. с. 18).

Водночас, встановлено, що власник вказаного переданого в оренду садового будинку ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №20925 від 08 грудня 2014 року, складений Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, № витягу 4 від 25 травня 2023 року (а. с.60).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкової (справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), номер інформаційної довідки 72434177 від 11.05.2023 після смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була відкрита спадкова справа (номер у нотаріуса №348/2015) у Десятій Київській державній нотаріальній конторі (а. с.58).

З відповіді Десятої Київської державної нотаріальної контори вих.№2366/01-16 від 02 вересня 2023 року спадкоємцями після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є її сини - ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 84).

Також повідомлено, що Свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцю нерухоме майно (садовий будинок), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , не видавалося.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що як підставу для визнання договору недійсним позивач вказував на відсутність волевиявлення власника нерухомого майна, що було передано в оренду, а саме ОСОБА_4 та укладення договору неуповноваженою власником особою - ОСОБА_2 .

Разом з тим, місцевий суд вірно врахував положення законодавства згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином оскаржувати правочин з підстав відсутності волевиявлення може виключно учасник правочину, якому особисто належало таке право на здійснення волевиявлення.

Відтак, звертатися за захистом своїх прав за недійсним договором оренди житлового приміщення з підстав відсутності волевиявлення може лише учасник такого договору, якому таке право належить особисто.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди житлового приміщення з підстав відсутності волевиявлення особи, яка не була учасником договору та померла задовго до укладання оспорюваного договору оренди. Відтак суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню та додержано норми процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що місцевий суд вірно врахував, що в силу вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналогічний висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Судом вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набув право на спадщину в рівних частках з іншим спадкоємцем померлої спадкодавиці ОСОБА_4 , а отже і на садовий будинок, що був предметом укладеного сторонами договору найму (оренди) нерухомого майна від 03 травня 2022 року.

Та обставина, що на момент укладення договору відповідач не оформив свої права на спадщину, не отримав свідоцтва про право на спадщину, не позбавляло його права на садовий будинок, яке він набув з моменту відкриття спадщини, задовго до укладення оспорюваного договору.

Як визнано позивачем, при укладенні договору найму(оренди) нерухомого майна, він не перевіряв наявність у відповідача документів, які підтверджують, що ОСОБА_2 є власником цього майна, у тому числі не вимагав надати йому свідоцтво про право на спадщину, зазначене в договорі.

Разом із з цим, встановлені судом фактичні обставини, спростовують твердження позивача щодо відсутності у відповідача повноважень на укладення оспорюваного договору, дійсність якого позивач не оскаржував з підстав відсутності особистого волевиявлення на укладання вказаного договору, а навпаки, виконував умови договору та проживав у будинку протягом строку, визначеному у договорі.

Крім того, в суді першої інстанції позивач не вказував, яким чином та обставина, що ОСОБА_2 не оформив свої права на спадщину вплинуло на права та обов`язки позивача, а також не обґрунтовував яке його право порушено. не обґрунтовував належність обраного способу захисту - визнання недійсним вже фактично виконаного договору, оскільки інших вимог, позивач не заявляв.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що оскільки судом першої інстанції зазначено, що він не обґрунтовував які його права порушено, він в апеляційній скарзі зазначає, що оскільки орендодавець ОСОБА_2 не повідомив його про права третіх осіб на житловий будинок, а саме іншого спадкоємця житлового будинку - брата орендаря, а тому ОСОБА_1 вважав, що має право на зменшення орендної плати за договором, а також вважав, що з боку брата будуть можливі претензії щодо оплати за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач у суді першої інстанції не доводив яке його право порушено заобставин відсутності оформлення ОСОБА_2 своїх прав на спадщину, а також не обґрунтовував належність обраного способу захисту - визнання недійсним вже фактично виконаного договору, оскільки вимог про зменшення розміру плати за оренду або розірвання договору та відшкодування збитків, позивач не заявляв у суді першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, судове рішення відповідає вимогам законності та вмотивованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська