ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6769/24
провадження № 2-о/753/334/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Дарницький районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

за участі

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2024 до суду від представника заявника ОСОБА_2 надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, у якій представник заявника просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на чотири місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

1) заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці фактичного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

2) заборонити ОСОБА_3 наближатися на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

3) заборонити ОСОБА_3 безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті де фактично проживає ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована наступним. Заявник є власницею 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 та проживає у ній. Разом з нею в квартирі проживає її брат ОСОБА_3 , який починаючи з 2023 року систематично вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, що підтверджується неодноразовими зверненнями заявниці до органів поліції, постановами суду про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні домашнього насильства. З 18.01.2024 по 25.01.2024 заявниця отримувала послуги Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, із забезпеченням тимчасового місця безпечного перебування в Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства за ознаками статі, у зв`язку з протиправними діями заінтересованої особи. Таким чином, ОСОБА_3 нехтує будь-яким нормальним ставленням до ОСОБА_1 , що у подальшому може призвести до ще гірших наслідків.

Ухвалою від 04.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 08.04.2024.

У судовому засіданні заявник підтримала свою заяву та пояснила, вона у квартирі постійно проживала разом зі своїми двома неповнолітніми доньками та батьком. На початку січня 2024 року батьку стало погано і він знаходився певний час у лікарні. Брат приходив до квартири, перебував у кімнаті батька, що наштовхувало її на думку, що він бере необхідні речі для батька до лікарні. Вона не могла відвідувати батька у лікарні, оскільки хворіла разом з молодшою донькою. Через певний час, приблизно тиждень, заявник поцікавилась у брата чому батько так довго в лікарні, на що він їй повідомив, що батько вже кілька днів як помер. Заявниця не могла зрозуміти, чому брат їй не повідомив про смерть батька, дізналась, що він на той час був досі не похований, оплатила поховання батька. Після чого брат повідомив їй, що тепер кімната батька буде його кімнатою, забрав ключі, не допускав її до кімнати. Де постійно брат проживає заявниці невідомо, проте після смерті батька він частіше почав приходити до квартири заявниці і щоразу коли вона намагалась впорядкувати з ним порядок користування батьковою кімнатою ОСОБА_3 влаштовував сварки, погрожував їй, кричав в присутності дітей, звинувачував у смерті батька та вказував, що він успадкує кімнату батька, а вона нехай всі питання вирішує через суд. ОСОБА_1 зазначає, що її брат продовжує вчиняти відносно неї психологічне і фізичне насильство, побоюється, що це продовжуватиметься поки не буде вирішено питання спадщини, а після її оформлення брат оселиться в квартирі і зробить її життя та життя неповнолітніх доньок нестерпним.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті судової влади України.

За нормою ч.ч. 1,2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які померли, а також старшою донькою ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2006, виданим відділом приватизації житла Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до відповіді Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції № 129-аз/175/48/04-24 від 20.03.2024 року, перший раз заявник звернувся до поліції щодо протиправних дії з боку заінтересованої особи 30.07.2023.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2023 у справі № 753/13408/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2024 у справі № 753/1450/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2024 у справі № 753/2766/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до довідки № 051/043/р-11-13, у період часу з 18.01.2024 по 25.01.2024, ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_7 отримувала послуги Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, із забезпеченням тимчасового місця безпечного перебування в Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі за постійним місцем проживання ОСОБА_1 у присутності дітей поводить себе агресивно, кричить, звинувачує заявницю у смерті батька.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою склалися неприязні стосунки, які знайшли своє відображення у вчиненні ОСОБА_3 психологічного та економічного насильства відносно ОСОБА_1 .

При цьому, загострення стосунків сталось саме після смерті батька заявниці та заінтересованої особи, що призвело до постановлення питання щодо спадкування. До вирішення між сторонами питання щодо поділу спадкового майна наявні високі ризики породження нових конфліктів в сім`ї, продовження домашнього насильства по відношенню до заявниці, а тому вимоги заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є обґрунтованими.

Породження нових конфліктів, продовження вчинення домашнього насильства, наявності ризиків застосування такого насильства у майбутньому, що підтверджується наявними у справі доказами, яким судом надав належну оцінку, створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, надані докази, безумовно вказують на вчинення ОСОБА_3 психологічного та економічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, враховуючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, а також те, що заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_3 , заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 , є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині заборони ОСОБА_3 перебувати в місці фактичного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_3 наближатися на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Щодо вимоги про заборону ОСОБА_3 безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті де фактично проживає ОСОБА_1 , то суд не вбачає необхідності у задоволенні заяви в цій частині, оскільки заборона заінтересованій особі перебувати у квартирі та наближатися до неї на 300 метрів фактично виключає можливість ОСОБА_3 перебувати у кімнаті, де проживає ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком на 4 (чотири) місяці, яким:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

В решті вимог заяви - відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.04.2024.

Суддя М.О. Заставенко