П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Київ

Справа №752/12004/21

Провадження № 22-ц/824/3376/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 03 квітня 2024 року

Повний текст постанови складено 05 квітня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

секретаря: Мандрики О.П.

учасники справи: позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом)

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Богдашкіною Дар`єю Олександрівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати:

- за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 10.09.2005 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №1272.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: старшу доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та молодшу доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі він та ОСОБА_2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.04.2021 року відкрито провадження у справі №752/6911/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вказав, що під час перебування в шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

- трьох кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 103,3 м2, житловою площею 49,9 м2, орієнтованою вартістю 4 400 000,00 грн.;

- транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , орієнтованоювартістю 770 000,00 грн.;

- транспортний засіб марки транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , орієнтованою вартістю 770 000,00 грн.

Всього придбано майна загальною вартістю 5 940 000,00 грн.

Трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , було придбано на умовах, договору про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на умовах повернення.

Вказане набуте рухоме та нерухоме майно він просить поділити між подружжям.

07.12.2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, яким просила:

- визнати легковий автомобіль марки BMW, модель Х2, рік випуску - 2018, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , її особистою приватною власністю;

- поділити спільне сумісне манно подружжя, визнавши її право власності на 59/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 103,3 м2, житловою площею - 49,9 м2;

- визнати право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 на 41/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 103,3 м2, житловою площею - 49,9 м2.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що 10.09.2005 року між ОСОБА_1 та нею був укладений шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1272.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року у цивільній справі № 752/6911/21 шлюб між ними було розірвано, рішення суду набрало законної сили 23.06.2022 року.

Вказала, що погоджується із тією вартістю спірного майна, що була зазначена позивачем у первісному позові.

Однак, вказала, що при розгляді судом цивільної справи № 752/6911/21 про розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 був поданий до суду відзив, в якому відповідач у тому позові - ОСОБА_1 зазначив особисто про те, що «... у вересні 2018 року він пішов від дружини», тобто став мешкати окремо від неї. Ці обставини він також особисто підтвердив суду під час судового засідання. Тому, у мотивувальній частині рішення було встановлено судом, що з жовтня 2018 року сторони проживають окремо, сім`я існує тільки формально, припинилось ведення спільного господарства.

Зазначені обставини відповідач ОСОБА_1 повністю визнавав, рішення суду у справі № 752/6911/21 в цій частині, а також щодо можливої помилковості висновків суду, щодо часу припинення спільного проживання та ведення спільного господарства, не оскаржував.

Таким чином, рішенням суду у цивільній справі № 752/6911/21 між тими самими сторонами було встановлено, що сторони припинили повністю шлюбні відносини між собою, ведення спільного господарства та почали мешкати окремо один від одного з жовтня 2018 року.

Зазначила, що ця обставина безпосередньо впливає на правовий статус спірного майна у вигляді легкового автомобіля BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був придбаний ОСОБА_2 19.10.2019 року, тобто через рік після припинення спільного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем за зустрічним позовом.

Вважала, що таке майно, відповідно до логіки законодавства, є особистою приватною власністю особи, незважаючи на її факт суто формального перебування у шлюбі.

Вказала, що до обсягу спільного майна подружжя Смірнових слід віднести тільки легковий автомобіль BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний 05.12.2017 року, вартістю 770 000,00 грн., та квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 103,3 м2, житловою площею - 49,9 м2, вартістю - 4 400 000,00 грн.

Загальна вартість спірного сумісного майна становить 5 170 000,00 грн.

Зазначила, що шлюбний договір нею та ОСОБА_1 не укладався, письмових домовленостей з приводу розміру часток спільної сумісної власності подружжя не існує, а отже і поділ спільного сумісного майна має відбуватись у рівних частках на суму 2 585 000 грн. кожному.

Разом з тим, вважала очевидним факт того, що автомобіль BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є неподільною річчю, тривалий час використовується відповідачем за зустрічним позовом, та який сам ОСОБА_1 бажає залишити у своїй власності в результаті поділу за первинним позовом, а тому доцільне це неподільне майно присудити у його особисту приватну власність.

Оскільки вартість частки майна позивачки за зустрічним позовом автомобілю BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка перейде у особисту власність відповідача за зустрічним позовом становить 385 000,00 грн., то саме на цю суму необхідно збільшити розмір її частки у іншому об`єкті спірного майна - квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею - 103,3 м2, житловою площею - 49,9 м2 (т.1 а.с. 106-110).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 24.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с. 33-34).

22.03.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду в одному провадженні з основним позовом (т.1 а.с. 139-140).

Ухвалою від 05.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд (т.1 а.с. 186).

31.03.2023 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 по цивільній справі №752/12004/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя просив задовольнити частково. В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

- в частині визнання транспортного засобу марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 відмовити повністю.

Вказав, що з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 10.09.2005 року, в якому 19.10.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вищевказаний автомобіль набуто сторонами під час шлюбу, джерелом їх набуття є спільні сумісні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

Доводи ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль придбано за її особисті кошти є необґрунтованими, оскільки нею не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільного майна покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року (справа №752/6911/21), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 року, шлюб між сторонами розірвано, мотивувальна частина рішення суду не містить дані з якого часу подружжя припинило шлюбні відносини.

Зазначення в рішенні, що причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що з 2018 року сторони проживають окремо, припинилось ведення спільного господарства, не можна вважати встановленими фактами, оскільки не підтверджується жодними належними доказами.

Таким чином рішення судів не містять даних про те, що сторони припинили шлюбні відносини у 2018 році. Тобто, такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до вимог процесуального закону доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому ОСОБА_2 не підтвердила, за яку суму придбала спірний автомобіль та джерело набуття коштів для його покупки

Крім того, посилання ОСОБА_2 про припинення шлюбних відносин з 2018 року є необґрунтованими, та не підтверджено відповідними доказами. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому, у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Таким чином, спірний автомобіль придбаний сторонами за час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя. Вважає, що ОСОБА_2 не спростувала презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на неї.

Також, зазначив той факт, що спірна квартира була придбана на умовах договору про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на умовах повернення.

Відповідно до договору від 18.06.2013 року про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на умовах повернення та додатковим договором від 02.02.2015 року ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 отримав позику в загальному розмірі 990 000, 00 грн. в інтересах сім`ї, а саме для придбання квартири.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

30.03.2023 року ним за рахунок особистих коштів, було повернуто залишок боргу позикодавцю в сумі 790 000,00 грн., що підтверджується нотаріальною заявою позикодавця. Тому, вважав, що 1/2 частки сплаченого ним боргу за договором позики, а саме: 395 000,00 грн., повинна бути врахована судом при поділі майна.

Також, вказав, що з врахуванням боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в рахунок компенсації незаконно відчуженого автомобіля Nissan Juke, 2013 року, без згоди іншого подружжя та за договором від 18.06.2013 року про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на умовах повернення та додатковим договором від 02.02.2015 року, частка ОСОБА_1 при поділі спірної квартири повинна бути збільшена на 592 841,00 грн., що в пропорційному відсотку складатиме: вартість 1/2 частини квартири = 4 400 000 /2 дорівнює 2 200 000 грн.; компенсаційна вартість 1/2 частини автомобіля Nissan Juke, 2013 року, - 197 841,00 грн. в рахунок частки ОСОБА_2 від спільної квартири; компенсація боргового зобов`язання 1/2 частини боргу в сумі 790 000/2 = 395 000,00 грн. в рахунок частки ОСОБА_2 від спільної квартири; його частка в квартирі АДРЕСА_2 , 00 +395 000,00 = 2 792 841, АДРЕСА_3 , що складає 64%; частка ОСОБА_2 в квартирі: 2 200 000, 00 - 197 841, АДРЕСА_3 - 395 000,00 = 1 607 159,00, що складає 36% (а.с. 154-182).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати легковий автомобіль BMW, модель Х2, рік випуску 2018, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 270,64 грн. (вісім тисяч двісті сімдесят гривень 64 копійки).

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Юрченка Максима Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду від 24 жовтня 2023 року, та з додатковим рішенням суду від 10 листопада 2023 року, представником ОСОБА_1 адвокатом Богдашкіною Д.О. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду від 24 жовтня 2023 року в частині поділу рухомого майна та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу рухомого майна, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки BMW, модель ХЗ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки BMW, модель ХЗ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В частині поділу нерухомого майна рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року залишити без змін;

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити;

Скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 рокута в задоволенні заяви СмірновоїО,О. про стягнення витрат на правничудопомогу -відмовити.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції вчастині поділу рухомого майна ґрунтується на неналежних доказах та припущеннях.

Також вказує, що постновляючи додаткове рішення, суд першої інстанції вийшов за межі вимогта незаконно стягнув витрати (гонорар), які фактично не були здійснені та, відповідно, не були заявлені адвокатом як такі, щзо були понесені відповідачкою.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вказавши, що судом першої інстанції в повній мірі встановлені всі обставини справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Богдашкіна Д.О. в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 адвокат Юрченко М.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року оскаржується в частині поділу рухомого майна.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України справа в цій частині не переглядається.

Встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року. Рішенням Голосіївського районного суду від 20.12.2021 року у справі № 752/6911/21, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 року, шлюб було розірвано (т.1 а.с. 7, 114-119).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та молодшу доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 8, 9).

Встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстроване наступне майно:

- квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на майно від 15.09.2015 року;

- транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 05.12.2017 року;

- транспортний засіб марки транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 19.10.2019 року (т.1 а.с. 20-25).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08 листопада

2021 року у справі № 607/15394/19 (провадження № 61-10620св21).

За матеріалами даної справи, згоди щодо добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю, між сторонами не досягнуто.

Колегія суддів ваважає, що суд перншої інстанції, належним чином з`ясувавши всі обставини справи, надавши належну оцінку доводам сторін, дійшов обґрунтованого висновку про поділ майна подружжя визначивши:

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю мін ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

Зміст позовних вимог позивача ОСОБА_1 свідчить, що його метою є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вимоги про визнання права власності на автомобіль і стягнення на користь відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність сторони та стягнення з неї компенсації замість частки іншої сторони у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Разом з тим, таких вимог ОСОБА_1 не заявлялось.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що заявлені позовні вимоги припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цій частині є неефективним способом захисту, оскільки автомобіль марки BMW, модель Х3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 - річ неподільна.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 транспортний засіб марки BMW, модель Х2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в період шлюбу зі ОСОБА_1 .

Як встановлено судом і вбачається з рішення Голосіївського районного суду від 20.12.2021 року у справі № 752/6911/21, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 року, яким було розірвано шлюб між сторонами, через що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, сторони припинили шлюбні стосунки з 2018 року, про що також ОСОБА_2 було заявлено при зверненні з позовом про розірвання шлюбу, а ОСОБА_1 визнано при поданні відзиву на позовну заяву, в якому він вказав, що з осені 2018 року він не веде зі ОСОБА_2 спільного господарства. Тобто, до осені 2018 року сторони жили однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом працювали, отримували доходи та заощаджували гроші.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши вірну оцінку твердженням ОСОБА_1 про те, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, а ОСОБА_2 не доведено факту його придбання за особисті кошти, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль придбаний за час зареєстрованого шлюбу, однак у період окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та припиненням ведення спільного господарства, а відтак відсутні підстави для визнання його спільним майном подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання легкового автомобіля BMW, модель Х2, рік випуску 2018, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження

№ 12-171гс19)).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховуватикритерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду нарозумну необхідність судових витратдля конкретної справи.

З матеріалів цієї справи відомо, що відповідно до Договору№ 16/22 ц від 09.11.2022 року, укладеного між АБ «Юрченко-Консалтинг» та ОСОБА_2 , за умовами якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну юридичну/правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1. договору бюро приймає на себезобов`язання з надання клієнту наступної професійної юридичної/правничої допомоги при розгляді судами цивільної справи про поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема, але не виключно, цивільної справи № 752/12004/21: надання усних та письмових консультацій з правових питань; складання адвокатських запитів; замовлення експертиз/експертного висновку в порядку ст. 102 ЦПК України; складання будь-яких процесуальних документів; забезпечення участі адвоката бюро у судових засіданняхз метоюпредставництва інтересів клієнта відповідно до вимог ст.ст. 58, 60, 64 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу за цим договором становлять: складання позову, будь-якого іншого процесуального документа, адвокатського запиту - 200 грн./документ; участь адвоката у якості представника клієнта у судовому засіданні - 500 грн./судове засідання; гонорару адвоката - фіксований розмір 50 000,00 грн. (п. п. 4.1., 4.3. Договору).

Представником ОСОБА_2 адвокатом Юрченко М.С. надано: рахунок-фактуру № СФ-0000031 від 30.11.2022 року: складання зустрічного позову у справі №752/12004/21, АБ «Юрченко-Консалт» - 200,00 грн.; платіжну інструкцію № 391187442 від 01.12.2022 року на суму 200,00 грн.; рахунок-фактуру № СФ-0000007 від 23.03.2023 року: участь адвоката у судовому засіданні справа № 752/12004/21, АБ «Юрченко-Консалт» - 500,00 грн.; платіжну інструкцію № 8 від 24.03.2023 року на суму 500,00 грн.; рахунок-фактуру № СФ-0000038 від 25.10.2023 року: участь адвоката у судовому засіданні справа № 752/12004/21, АБ «Юрченко-Консалт» - 500,00 грн., платіжну інструкцію № @2PL991934 від 25.10.2023 року на суму 500,00 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.10.2023 року, згідно якого загальна вартість виконаних робіт становить 1 200,00 грн., які сплачено в повному обсязі.

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що стягнута судом першої інстанції сума в розмірі 15 000,00 грн є обґрунтованою, доведеною та співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богдашкіної Д.О. без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Богдашкіної Д.О. без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Богдашкіною Дар`єю Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна