УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 372/4752/21

провадження № 61-4046ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просила суд:

· визнати рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г. вчинені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа № 372/4752/21, виданого 16 лютого 2023 року Обухівським районним судом Київської області, про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельних ділянок, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером :04:023:0076 неправомірними;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі в виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірним акт вилучення та передачі майна стягувачу ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.;

· визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 27 липня 2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г.

Ухвалою від 18 липня 2023 року Обухівський районний суд Київської області скаргу задовольнив. Визнав рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г., вчинені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 під час виконання виконавчого листа № 372/4752/21, виданого 16 лютого 2023 року Обухівським районним судом Київської області, про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельних ділянок, які розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером :04:023:0076, неправомірними. Визнав неправомірною та скасував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року. Визнав неправомірною та скасував постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року. Визнав неправомірною та скасував постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі в виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року. Визнав неправомірною та скасував постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року. Визнав неправомірною та скасував постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року. Визнав неправомірним акт вилучення та передачі майна стягувачу ВП НОМЕР_2 від 27 квітня 2023 року. Визнав неправомірною та скасував постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року.

Постановою від 07 лютого 2024 року Київський апеляційний суд ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2023 року скасував та прийняв нове судове рішення. Закрив провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В. Г. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 25 квітня 2023 року; визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року; визнання неправомірною та скасування постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 27 квітня 2023 року. Роз`яснив ОСОБА_1 право на звернення до суду в цій частині з адміністративним позовом в порядку, визначеному КАС України. В іншій частині скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними рішень, дій та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В. Г. залишив без задоволення.

18 березня 2024 року представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

В касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови представник заявника отримала 20 лютого 2024 року, на підставі чого вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Відповідно до приписів статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 23 лютого 2024 року. Останній день строку на касаційне оскарження припав з врахуванням вихідних днів на 25 березня 2024 року. Касаційна скарга подана 18 березня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, а отже заява про поновленню строку є зайвою.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки на її переконання постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не містить вказівки на час та місце виконання рішення суду, а також не направлялася учасникам виконавчого провадження, чим було порушене право боржника. З аналогічних підстав вважає незаконними постанови про стягнення основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про призначення суб`єкта оціночної діяльності. Крім того, вказані постанови, а також акт про вилучення майна та передачу його стягувачу вважає незаконними з огляду на неповноту інформації в них. Також заявник не погоджується з висновком суду щодо розгляду частини вимог скарги в порядку адміністративного судочинства, вважаючи, що вказані постанови державного виконавця є похідними, та підлягають безумовному скасуванню у разі скасування ухвали про відкриття виконавчого провадження, а отже їм може бути надана оцінка в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши подану касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на такі обставини.

Закриваючи провадження в частині вимог скарги щодо визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника розміру основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Відмовляючи в задоволенні іншої частини вимог скарги, апеляційний суд керувався тим, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження.

Отже, спірні правовідносини виникли в порядку реалізації боржником у виконавчому провадженні права на оскарження дій приватного виконавця.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 25 квітня 2023 року постановою приватного виконавця Пилипчуком В. Г. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 372/4752/21, виданого 16 лютого 2023 року Обухівським районним судом Київської області про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельних ділянок, які розташовані в с. Плюти Обухівського р-ну Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером :04:023:0076.

25 квітня 2023 року приватним виконавцем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на загальну суму 220 грн.

Постановою приватного виконавця від 25 квітня 2023 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі в виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1, - суб`єкта господарювання ТОВ «Оцінка і консультації», зобов`язано надати звіт про незалежну оцінку майна боржника, та попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

27 квітня 2023 року приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Пилипчука В. Г. основної винагороди в сумі 376 200 грн, в якій зазначено, що відповідно до експертної оцінки вартість майна, що підлягає передачі за виконавчим документом становить 3 762 000 грн.

В постанові від 27 квітня 2023 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 зазначено, що в ході виконання даного виконавчого провадження приватним виконавцем здійснено витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій, а саме: витрати пов`язані з оцінкою майна - 11 500 грн.

27 квітня 2023 року приватним виконавцем в м. Києві, за відсутності боржниці складено акт вилучення та передачі майна стягувачу, згідно з яким вилучено у боржника та передано стягувачу земельні ділянки, розташовані в селі Плюти Обухівського району Київської області площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:026:0068 та площею 0,2250 га з кадастровим номером :04:023:0076, які належали боржнику.

27 квітня 2023 року приватний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Аналогічного змісту норма закріплена у частині першій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок вчинення виконавчих дій приватним виконавцем регламентований Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Заявниця в порядку статті 447 ЦПК України оскаржила, зокрема, постанови приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника розміру основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень, розгляд скарг на які законом віднесено до компетенції судів адміністративної юрисдикції.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з приписами частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі стосовно оскарження боржником постанов приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника розміру основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, оскільки розгляд скарг на ці рішення суб`єкта владних повноважень віднесені до компетенції адміністративних судів.

Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 381/2126/18, від 07 лютого 2024 року у справі № 520/874/13, тощо.

Доводи касаційної скарги такий висновок не спростовують, натомість зводяться до неправильного, суб`єктивного тлумачення норми права.

Щодо вимог скарги про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, призначення суб`єкта оціночної діяльності, закінчення виконавчого провадження, акта вилучення та передачі майна стягувачу.

Так заявник наголошує на тому, що приватний виконавець порушив її право, не направивши копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За змістом приписів статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Вказані приписи визначають обов`язкові умови, яких має дотримуватися приватний виконавець під час відкриття виконавчого провадження.

Перевіривши відповідність виконавчого документа вимогам закону, приватний виконавець розпочинає виконавче провадження шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Дійсно, приписами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, вказані дії вчиняються безпосередньо після прийняття приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже не впливають на власне рішення приватного виконавця щодо наявності чи відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги стосовно оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, а доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість зводяться до суб`єктивного бажання добитися бажаного результату незалежно від змісту нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Також в касаційній скарзі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оскільки залишив поза увагою той факт, що приватний виконавець не попередив жодну посадову особу про кримінальну відповідальність та не зазначив цю особу у постанові.

Відповідно до приписів частин першої та п`ятої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.

Суд апеляційної інстанції встановив, що постановою приватного виконавця від 25 квітня 2023 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Оцінка і консультація».

Дослідивши зміст вказаної постанови, апеляційний суд вказав на те, що приватний виконавець попередив зазначеного суб`єкта оціночної діяльності в особі його директора ОСОБА_4 , який є оцінювачем та має відповідне свідоцтво ФДМУ № 358 від 23 березня 2021 року та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 10591 від 03 вересня 2013 року про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження та за надання завідомо неправдивого звіту.

Про ознайомлення з зазначеною постановою, а отже і з вказаним попередженням про кримінальну відповідальність, ОСОБА_4 поставив свій підпис 25 квітня 2023 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

За таких обставин суд апеляційної інстанції в повній мірі дослідив та встановив, що суб`єкт оціночної діяльності був попереджений за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову виконувати покладені на нього обов`язки, що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині. На порушення порядку отримання чи дослідження доказів на підтвердження вказаної обставини заявник не посилається, а суд касаційної інстанції не уповноважений втручатися у оцінку доказів, які були предметом аналізу суду апеляційної інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги з приводу ненадання судом апеляційної інстанції оцінки акта вилучення та передачі майна стягувачу.

Як було зазначено судом, у контексті приписів статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, цивільний процесуальний закон однією з вимог для захисту порушеного права сторони виконавчого провадження визначає обов`язковість встановлення факту порушення прав особи рішеннями, діями чи бездіяльністю, зокрема приватного виконавця.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що боржник не зазначила, які її права та у який спосіб оскаржуваним документом порушені внаслідок вчинення приватним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Не вказала боржник і спосіб, у який повинно бути поновлене її порушене право у випадку доведеності факту порушення. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування акта.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 листопада 2023 року у справі № 917/154/15.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість зводяться до надання суб`єктивної оцінки прийнятому приватним виконавцем рішенню, натомість не доводять факт порушення вказаним документом прав та інтересів.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановивши факт повного виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про відсутність підстав для визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги з приводу того, що підлягають визнанню незаконними та скасуванню усі рішення приватного виконавця, прийняті після незаконної постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки суд апеляційної інстанції встановив відсутність підстав для визнання постанови незаконною, а заявник такий висновок не спростували.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а отже у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров