ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3302/24 Справа № 190/131/22 Головуючий у першій інстанції: Фирса Ю. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа державний реєстратор виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015, що розташована на території Комісарівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. 05 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 25 років. У листопада 2021 року позивач дізнався, що зазначену земельну ділянку оброблюють невідомі йому люди. В подальшому він отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, з якого дізнався, що між ним та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2013 року, відповідно до якої договір оренди землі від 05 жовтня 2013 року було розірвано. Після цього ОСОБА_1 уклала договір оренди спірної земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3 . Проте, він додаткову угоду про розірвання договору оренди землі не підписував та доручень на її підписання жодній особі не надавав. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0015 ОСОБА_2 , шляхом повернення її в користування позивачу, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 05.10.2013 року (а.с.188-192).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що 05 жовтня 2013 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015. Проте, договір оренди було укладено не на 25 років, а на 7 років. Після цього, позивач здійснив заміну першої сторінки договору та надав для державної реєстрації спотворену редакцію договору, в якому замість 7 років зазначено 25 років. Після спливу 7 років, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням повернути належну їй земельну ділянку, однак позивач повідомив, що вказана земельна ділянка оброблена на наступний рік, збере врожай та погоджується розірвати договір оренди у 2021 році. На виконання домовленостей між ними 09 вересня 2021 року була укладена додаткова угода про розірвання договору оренди землі, яка була складена у двох примірниках. Один з яких ОСОБА_2 залишив собі, а оригінал іншої нею було надано в Центр надання адміністративних послуг П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області для проведення державної реєстрації припинення права оренди. Після укладання додаткової угоди позивач фактично перестав використовувати земельну ділянку, а також сплачувати земельний податок (а.с.225-226 т.1).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року позов задоволено. Витребувано на користь ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015, що розташована на території Комісарівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, що на праві власності належить ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ФОП ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн. та витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 9060,96 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Комісарівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 12).

05 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_2 в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015, строком на 25 років (а.с.13).

13 грудня 2013 року право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0015 було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ФОП ОСОБА_2 (а.с. 16-17).

Суду надано копію укладеної у простій письмовій формі додаткової угоди від 09 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі від 05 жовтня 2013 року (а.с. 94). 10 вересня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинено право оренди на спірну земельну ділянку за ФОП ОСОБА_2 (а.с. 17).

19 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_3 в строкове платне користування належну їй земельну ділянку строком на 25 років (а.с. 212-215).

Право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0015 було зареєстроване 19 листопада 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №286474159 від 24.11.2021 (а.с.211).

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом частини першої статті 30 вказаного вище Закону, зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 абзацу першого частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Разом з тим, у статті 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не підписував 09 вересня 2021 року з ОСОБА_1 додаткову угоду про розірвання договору оренди землі від 05 жовтня 2013 року, на підставі якої було зареєстроване припинення права оренди позивача на спірну земельну ділянку.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2022 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу для зясування питання щодо виконання підпису у додатковій угоді від імені позивача іншою особою (а.с. 109-110). 17 квітня 2023 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз складено повідомлення про неможливість надання висновку експерта №7217-22, у зв`язку з тим, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (оригіналу досліджуваної додаткової угоди) не виконано (а.с. 165).

Місцевий суд, застосувавши положення ст. 109 ЦПК України, констатувавши ухилення відповідачки від подання експерту оригіналу додаткової угоди, дійшов висновку про доведеність позову та наявність підстав для його задоволення.

Однак, такі висновки місцевого суду не узгоджуються з фактичними обставинами, що встановлені у даній цивільній справі, суперечать іншим наявним доказам.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу (стаття 110 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Згідно доводів відповідачки, 05 жовтня 2013 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,4658 га, кадастровий номер :01:003:0015 на 7 років. Вона вважає, що позивачем було здійснено заміну першої сторінки договору та надано для державної реєстрації спотворену редакцію договору, в якому замість 7 років зазначено 25 років. Після спливу 7 років вона, ОСОБА_1 , звернулась до ОСОБА_2 з проханням повернути належну їй земельну ділянку, однак позивач повідомив, що вказана земельна ділянка оброблена на наступний рік, збере врожай та погоджується розірвати договір оренди у 2021 році. На виконання домовленостей між ними 09 вересня 2021 року була укладена додаткова угода про розірвання договору оренди землі, яка була складена у двох примірниках. Один з яких ОСОБА_2 залишив собі, а оригінал іншої нею, відповідачкою, було надано в Центр надання адміністративних послуг П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області для проведення державної реєстрації припинення права оренди, у подальшому оригінал її примірника договору було втрачено.

На підтвердження своїх доводів відповідачка також зазначає, що після укладання додаткової угоди позивач фактично припинив використовувати, обробляти земельну ділянку, а також сплачувати земельний податок, що свідчить про узгодження позивачем умов додаткової угоди, погодження на них та виконання позивачем умов додаткової угоди щодо дострокового розірвання договору оренди.

Позивач, згідно змісту позовної заяви, письмових пояснень, не заперечує факт невикористання, необроблення ним спірної земельної ділянки у період з 09 вересня по 18 листопада 2021 року (19.11.2021 відповідачкою укладено договір оренди з іншим орендарем ФОП ОСОБА_3 ); на спростування такого факту ні місцевому, ні апеляційному судам доказів позивачем не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 05.10.2013, із орендної плати підлягає утриманню до бюджету сума податку з доходів фізичних осіб у розмірі, встановленому законодавством.

Згідно податкової вимоги від 13.09.2021 №0-0428, ОСОБА_1 попереджено про наявність податкового боргу з оплати земельного податку з фізичних осіб, який станом на 12.09.2021 становив 3521,60 грн (а.с. 229 т.1).

У звязку з несплатою орендарем ФОП ОСОБА_2 . земельного податку, 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 самостійно здійснено оплату земельного податку на суму 3521,60 грн, що підтверджується копією квитанції від 22.10.2021 (а.с. 228 т.1).

Наведені вище обставини, зокрема, несплата позивачем земельного податку за спірну земельну ділянку після укладення угоди про розірвання договору оренди, невиконання позивачем у цій частині умов договору оренди, непредставлення суду доказів наявності поважних причин невиконання позивачем договору оренди щодо сплати земельного податку, припинення використання спірної земельної ділянки після укладення оспорюваної додаткової угоди - свідчать про обгрунтованість доводів відповідачки, що позивач погодився на дострокове розірвання договору оренди та припинив виконання умов договору оренди після укладення додаткової угоди від 09 вересня 2021 року.

Наведені вище обставини, у їх сукупності, спростовують доводи позивача про необізнаність щодо укладення додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди та неузгодження і неукладення сторонами додаткової угоди від 09.09.2021 року.

Місцевий суд, зобовязавши відповідачку надати експерту оригінал додаткової угоди, безпідставно не застосував аналогічний обовязок до позивача. Доказів недобросовісної поведінки відповідачки, яка втратила оригінал оспорюваної угоди, навмисного ухилення відповідачки від подання експерту оригіналу додаткової угоди - суду не надано. Отже, обгрунтовані підстави для застосування саме до відповідачки, яка втратила оригінал оспорюваної додаткової угоди, положень ст. 109 ЦПК України відсутні.

Позивачем не було заявлене клопотання щодо надання експертом консультативного висновку з відповідних питань, спираючись на наявну копію оспорюваної додаткової угоди від 09.09.2021 року. Наведене підтверджується письмовими матеріалами цивільної справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем твердження про неукладення додаткової угоди від від 09.09.2021 року, тому у задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0015 - необхідно відмовити.

Надана позивачем копія письмової розписки ОСОБА_1 від 12.11 про отримання нею від позивача 36000,00 грн. за 2021 рік не спростовує факту укладення додаткової угоди від 09 вересня 2021 року про розірвання договору оренди землі та не свідчить про наявність волевиявлення ОСОБА_1 на продовження з позивачем договірних відносин оренди належної відповідачці земельної ділянки. Отримання відповідачкою орендної плати за 2021 рік не суперечить умовам додаткової угоди від 09 вересня 2021 року про розірвання договору оренди, адже ФОП ОСОБА_2 користувався на праві оренди спірною земельною ділянкою по 09 вересня 2021 року.

Колегія зауважує, що додаткова угода від 09 вересня 2021 року про розірвання договору оренди землі від 05 жовтня 2013 року фактично вичерпала свою дію після проведення 10 вересня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації припинення права оренди на спірну земельну ділянку за ФОП ОСОБА_2 , що проводилась на підставі оригіналу додаткової угоди (а.с. 17). Разом з тим, позивачем не заявлено вимогу щодо скасування рішення/запису державного реєстратора виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області Рогач Т.В. від 15.09.2021 №60364983 (державної реєстрації) про державну реєстрацію припинення права оренди ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про витребування на користь позивача спірної земельної ділянки, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, адже таких позовних вимог не заявлялось. ФОП ОСОБА_2 , змінивши предмет позову, просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом повернення спірної ділянки в користування позивачу, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 05.10.2013 року (а.с. 188-192).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не надав належної оцінки представленим сторонами доказам у їх сукупності, допустивши також порушення норм процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено, а в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн. (а.с. 26 т.2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки відмовити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова