ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», первісний стягувач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», боржник ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_3 , про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт») звернулося до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником. Первісний стягувач ПАТ «УкрСиббанк», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви посилалися на те, що 30 грудня 2021 року між ними та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №225/2, відповідно до умов якого вони набули право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 30 травня 2007 року, укладеним мiж АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та договором поруки, укладеним мiж АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , тому просили суд замінити сторону виконавчого провадження - ПАТ«УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні, відкритому за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом №223/252/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 травня 2007 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року заяву задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні, відкритому за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом №223/252/14-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони бояться тиску зі сторони колекторської компанії. Посилаються на Закон України "Про споживче кредитування" та на те, що в України введено дію воєнного стану. Квартира, на яку вони брали кредит, знаходиться у м.Вугледар, яке є знищеним.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволені: стягнуто, солідарно, з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 травня 2007 року в розмірі 16916 доларів 49 центів США, що за курсом НБУ, станом на 06 березня 2014 року, становить 159842,22 грн, з яких: кредитна заборгованість в сумі 114768,80 грн., заборгованість по процентам в сумі 39425, 16 грн., пеня за прострочення сплати процентів в сумі 3628, 08 грн., пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 2020,18грн; стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_3 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в сумі по 799,21 грн., з кожного.

30 грудня 2021 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу №225/2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 30 травня 2007 року, укладеним мiж АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» .

Із витягу з реєстру боржників до договору факторингу №225/2 від 30 грудня 2021 року вбачається, що під №19 зазначено кредитний договір №0 від 30 травня 2007 року, що укладений із ОСОБА_1 та договір поруки, укладений із ОСОБА_3 .

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» суд першої інстанції виходив із того, що вонио набули всіх прав кредитора по відношенню до боржників.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав внаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі №910/2954/17.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17, провадження №12-48гс20, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. За відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі №34/425, провадження №12-69гс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником вважалася можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17, провадження №12-48гс20, пункти 74-75, та від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14, провадження №12-39гс20, пункт 6.18.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження №14-197цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке виступає підставою процесуального правонаступництва.

Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно є закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа від 19 грудня 2014 року № 223/252/14-ц відкрите виконавче провадження (а.с. 6-7) та заявник набув права вимоги до боржників (а.с.11,16-22).

Доводи апеляційної скарги боржників в частині того, що вони бояться тиску зі сторони колекторської компанії, посилаються на Закон України "Про споживче кредитування", та те що в України введено дію воєнного стану, квартира на яку вони брали кредит знаходиться у м.Вугледар, яке є знищеним, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні заяви.

Закон України "Про споживче кредитування" жодним чином не регламентує зміну стягувача у виконавчому провадженні, як і введення на території України воєнного стану.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвала суду повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров