Справа 688/119/24
№ 2/688/297/24
Рішення

Іменем України

12 квітня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гошовської О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі відеоконференції в місті Шепетівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача

08.01.2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року в розмірі 96114 грн 16 коп, сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 01.11.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № згідно заявки-анкети шляхом підписання оферти, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти для власних потреб згідно з Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM». Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 29.02.2020 року, що акцептована відповідачем 29.02.2020 року, шляхом підписання електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в його особистому кабінеті. Підписанням цього договору відповідач також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй було надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Згідно з умовами договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому кредитодавцем було перераховано 8020 грн.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором, перерахувавши ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 8020 грн на її платіжну картку зазначену в Анкеті-заяві на отримання кредиту від 29.02.2020 року, відповідач в свою чергу свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за договором позики у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, в тому числі і за договором позики № від 01.11.2019 року, укладеним з ОСОБА_2

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі і за договором позики № від 01.11.2019 року, укладеним з ОСОБА_2 .

Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» - адвокат Змієвська Т.П. в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити.

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, адвокат Янцеловський М.Ф. на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи провести без строни відповідача, заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.01.2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи на 09 год. 00 хв. 12.02.2024 року, який у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №682/1293/20 1-кп/688/12/24 відкладено до 09 год. 00 хв. 18.03.2024 року, а за клопотанням представника позивача ТОВ «Коллект Центр» - адвоката Змієвської Т.П. відкладено до 11 год. 00 хв. 12.04.2024 року.

22.01.2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Янцеловського М.Ф. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача є необгрутнованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували заборгованость відповідача за договором позики № від 01.11.2019 року. Зазначає, що ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, а 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набув права вимоги до боржників, в тому числі і до боржника ОСОБА_2 . В якості доказу на підтвердження переходу права вимоги, а також розміру заборгованості відповідача, позивачем надано акт приймання-передачі та додаток №3 до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, а також розрахунок заборгованості станом на 11.12.2023 року, з якого слідує, що заборгованість відповідача становить 135813,16 грн. Однак даний розрахунок не дає можливості встановити формування заборгованості та її складових, суми погашеного відповідачем тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. А тому наданий розрахунок розміру заборгованості станом на момент подання позову до суду не є належним доказом в розумінні положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Також посилається на те, що розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Інфінанс», суперечить змісту пропозиції на надання 5 траншу кредиту згідно Заяви-анкети № в рамках Договору про надання позики № від 01.11.2019 року, яким узгоджено надання відповідачу кредиту в розмірі 8020 грн на умовах сплати 1,225% за кожен день користування кредитом. Зокрема, розмір процентів зазначений у даному розрахунку перевищує узгоджений договором розмір. Більше того, позивачем не враховано сплати відповідачем грошових коштів в розмірі тіла кредиту станом на 08.06.2021 року. Окрім цього, умовами договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року та пропозиції надання 5 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 29.02.2020 року сторони узгодили: строк надання траншу позики, який одночасно визначено як строк користування кредитом - 30 днів, зі спливом якого право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося. Доказів того, що сторони продовжили строк надання траншу не надано, матеріали справи таких відомостей також не містять. При цьому, вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Також договором було визначено максимальну річну процентну ставку за кредитом в розмірі 319,375%, тоді як зі змісту пропозиції надання 5 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 29.02.2020 року вбачається, що річна процентна ставка 447,125%, тобто надання траншу в сумі 8020 грн здійснювалося з порушенням умов основного договору та прав відповідача.

14.02.2024 року на адресу суду від представника позивача директора ТОВ «Коллект Центр» Мостовенка О.І. надійшли пояснення по справі, в яких зазначає, що згідно акту приймання-передачі та додатку №3 до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 з розрахунком заборгованості станом на 11.12.2023 року сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за процентами становить 135813,16 грн, а за тілом кредиту вона залишається незмінною 8020 грн. Щодо формування заборгованості та її складових, то вони зазначені в розрахунку, складеному ТОВ «Інфінанс» станом на 14.07.2021 року, з якого випливає, що відповідач отримавши 29.02.2020 року кредитні кошти в сумі 8020 грн перестала здійснювати будь-які платежі за договором, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Окрім цього вказує на те, що відповідно до умов договору сторони погодили строк користування кредитом 30 днів, однак строк дії договору становить 36 календарних місяців, а тому проценти нараховувалися в межах строку дії кредитного договору. Також посилається на те, що заборгованість відповідача по процентах на дату відступлення права вимоги становить 135813,16 грн, але позивач зменшив суму і просить стягнути з відповідача лише 88094,16 грн, що значно менше реальної суми заборгованості.

18.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Янцеловського М.Ф. надійшли письмові пояснення, згідно яких адвокат просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки письмові пояснення позивача не містять жодного обгрунтування помилковості висновків наведених у відзиві, а лише зводяться до непогодження з доводами відповідача шляхом констатації загального розміру заборгованості без надання доказів детального розрахунку періодів нарахування такої заборгованості, суми та часу нарахування процентів. Окрім цього позивачем всупереч положенням чинного законодавства утотожнюється поняття «строк дії кредитного договору» та «строк кредитування». Вказує на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначає, що нормами законодавства та наявною практикою Верховного Суду визначено набуття кредитором права на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, яке може бути реалізовано у межах погодженого сторонами строку кредитування, а не строку дії кредитного договору. Умовами пропозиції нанадання 5 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 29.02.2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року визначено строк користування кредитом (траншем) 30 днів, а тому зі спливом вказаного строку право позивача нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що 01.11.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 в електронному вигляді укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику у тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язався отримати та належним чином використовувати і повернути у передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами в Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

Умовами договору передбачено: загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20000 грн, процентна ставка фіксована, максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту - 20000 грн, максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%, максимальна вартість кредиту за діючим лімітом 1 грн, максимальна реальна річна процентна ставка 319,375 %.

Згідно п. 1.7 Договору протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та правил.

Пунктом п. 1.15 Договору передбачено, що розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем) вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при надання (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору передбачено, що перший Фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки-Анкети (Додаток №5) та Додатка №2 до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання першого Фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого Фінансового кредиту та строк користування ним інші умови визначено у Додатку №2. Підписання Товариством Додатку №1 до Договору і Позичальником Додатку №2 до Договору є укладення та підписання Договору в цілому. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки - Анкети (Додаток №5) та Додатку №4, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у Додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше.

Розділ 5 Договору регулює відповідьність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, відповідно до якого у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору винна сторона несе відповідальність, визначену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Окрім цього, 29.02.2020 року ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала заявку-анкету на отримання кредиту, в якій визначено розмір кредиту - 8020 грн, термін кредитування - 30 днів, ціль кредиту - використання в споживчих цілях, спосіб отримання кредиту шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 . 29.02.2020 року на мобільний номер телефону відповідача був наданий одноразовий ідентифікатор «0z7r4j», що стверджується Довідкою про ідентифікацію

Відповідно до пропозиції надання 5 траншу кредиту згідно заявки - анкети № від 29.02.2020 року, в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року (оферти) і акцепту оферти від 29.02.2020 року, які підписані ОСОБА_2 29.02.2020 року за допомогою електронного одноразового ідентифікатора, остання дала свою згоду на отримання 5 траншу кредиту в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року на наступних умовах: розмір кредиту (траншу) - 8020 грн, строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №№ від 01.11.2019 року- 3 роки, відсоткова ставка - 1,225% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 447,125%, загальна вартість кредиту - 8 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) 447,125%.

Отже, TOB «Інфінас» зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі, перерахуваши на платіжну картку відповідача грошові кошти в сумі 8020 грн, а остання їх отримала.

Перерахування грошових коштів на картку відповідача було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка відповідно до умов договору на переказ коштів №ФП-П-17/08-04 від 03.08.2017 року, укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Інфінанс», зобов`язалось надати технічну можливість в перерахуванні коштів.

З повідомлення №1-1308 від 29.02.2020 року слідує, що 29.02.2020 року ТОВ «Інфінанс» перерахувало кошти в сумі 8020 грн на платіжку картку ОСОБА_2 , номер транзакції в системі іРау.uа 49849891 з призначенням платежу зарахування 8020 грн на картку № НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 же належним чином зобов`язання за договором не виконувала, в результаті чого на 11.12.2023 року утворилась заборгованість розмірі 143833,16 коп, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8020 грн та заборгованості по процентам в розмірі 135813,16 грн, що підтверджується наданим ТОВ «Колект Центр» розрахунками заборгованості.

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, що підтверджується платіжним доручення № М1 від 14.07.2021 року.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №3 є невід`ємною частиною договору

Згідно витягу з Додатку № 3 до Договору Факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року реєстру боржників, ТОВ «Вердикт Капітал» під №495 набуло права грошової вимоги за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року, боржником за яким є ОСОБА_2 , а загальна сума заборгованості за кредитом становить 77166,91 грн.

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, згідно умов якого, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі і до відповідача за договором позики № від 01.11.2019 року.

Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників №8 від 26.07.2023 року за договором відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а новий кредитор ТОВ «Коллект Центр» прийняв реєстр Боржників №8 в кількості 207307, після чого отримав право грошової вимоги.

Відповідно до витягу з Додатку № 3 до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року реєстру боржників, ТОВ «Коллект Центр» під №1752 набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № від 01.11.2019 року в сумі 143833,16 грн, з яких 8020 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 135813,16 грн - сума заборгованості за процентами.

На підтвердження вказаних обставин ТОВ «Коллект Центр» надало суду: договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року; пропозицію надання 5 траншу кредиту згідно заявки - анкети № від 29.02.2020 року в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року (оферти); акцепт оферти від 29.02.2020 року на отримання 5 траншу кредиту згідно заявки - анкети № від 29.02.2020 року в рамках Договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року (оферти); заявку-анкету на отримання кредиту від 29.02.2020 року; Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту «MoneyBOOM»; довідку про ідентифікацію ТОВ «Інфінас»; повідомлення №1-1308 від 29.02.2020 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про переказ коштів; розрахунок заборгованості ТОВ «Інфінанс» за договором № від 01.11.2019 року; розрахунок заборгованості фізичної особи ОСОБА_2 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року; розрахунок заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 11.12.2023 року; копію договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року; копію платіжного доручення № М1 від 14.07.2021 року; витяг з додатку №3 до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року; копію договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року; копію акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року; копію реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року; витяг з додатку №3 до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Мотиви та висновки суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на наступне.

01.11.2019 року між ТОВ «Інфінас» та ОСОБА_2 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року у електронній формі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, що створений на веб-сайті Товариства www.moneyboom.ua. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача ОСОБА_2 , якій були перераховані кошти в розмірі 8020 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами.

Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача ОСОБА_2 , оскільки саме вона зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Інфінас», заповнила заявку, встановленої форми на сайті на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказала повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Будь-яких відомостей про протиправне використання особистих даних відповідача сторонніми особами, в тому числі номером мобільного телефону, на який ТОВ «Інфінас» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, та банківського рахунку, в матеріалах справах немає.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 не був би укладений.

Окрім цього, відповідач була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Факт отримання грошових коштів відповідач не заперечувала в поданому до суду відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у Відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оспорення ОСОБА_2 договору позики, оскільки відповідач отримала та користувалася кредитними коштами, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості.

Відповідно до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», яке у свою чергу відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект Центр», а тому позивач набув право вимоги до ОСОБА_2 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав на правомірних підставах, що спростовує доводи представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Янцеловського М.Ф. викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Правовідносини з приводу відступлення права вимоги регулюються главою 73 «Факторинг» ЦК України.

Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. 2 статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому доказів того, що передання права грошової вимоги мало місце, тобто надати копію договору факторингу. Якщо фактор не виконає цієї вимоги, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним за основним договором.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-979цс15).

З пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, слідує, що відповідач отримані в кредит кошти по 5 траншу не повернула ні позивачу, ні первісному кредитору.

При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_2 та її представником не надано доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредита в розмірі 8020 грн.

В той же час суд вважає, що позивач неправильно здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року.

Як вбачається з умов договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику») в сумі 8020 грн, на погоджених умовах договору строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позивальника, а Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики, максимальна процентна ставка за день 1,75%.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно позиції Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу 30-денного строку Товариство не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте таких вимог позивач не заявляв.

Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація строку кредитування суду не надано.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року, заборгованість ОСОБА_2 становить 143833,16 коп, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 8020 грн та заборгованості по процентам в сумі 135813,16 грн.

За приписами ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором позики від 01.11.2019 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. А тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором складає: 4210, 50 грн (8020х1,75%х30).

Враховуючи викладене, суд вважає, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01.11.2019 року є таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ.

За наведених обставин позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 12230, 50 грн (8020 грн заборгованість за тілом кредиту + 4210, 50 грн заборгованість за процентами).

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керувався положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 341,40 грн (12230,50 грн становить 12,72 % від 96114,16 грн; 12,72% від 2684 грн становить 341,40 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 02.01.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову інформацію, консультацію і роз`яснення з правових питань, здійснювати правовий супровід захисту інтересів, складати заяви, скарги, заперечення, процесуальні ті інші документи правового характеру, тощо.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію № від 09.11.2023 року на суму 51 000 грн з призначенням платежу «надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги»; заявку на надання юридичної допомоги №322 від 04.11.2023 року, а також Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2162,40 грн (17000 х 12,72%).

На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 листопада 2019 року за тілом кредиту в сумі 8020 гривень, за процентами в сумі 4210 гривень 50 копійок, а всього 12230 (дванадцять тисяч двісті тридцять) гривень 50 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 341 (триста сорок одна) гривня 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2162 (дві тисячі сто шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 10 серпня 2007 року Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 16 квітня 2024 року

Суддя: Світлана КОЗАЧУК