Провадження № 2/537/170/2024
Справа № 537/4401/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.03.2024 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Мурашової Н.В.,
за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири,
Короткий зміст позову.
Рух справи.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13.10.2023 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Шевченко С.М. в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позиція учасників справи в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевченко С.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте ОСОБА_2 не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Проте ОСОБА_3 не повідомила причини неявки, не зверталася із заявою про відкладення розгляду справи до суду.
Згідно до ч.1ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В установлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Обставини, установлені судом.
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджено Договором купівлі-продажу, посвідченим 17 вересня 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., Витягом з Державного реєстру правочинів від 17.09.2007 року №4618978, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 02.10.2007 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №16139974.
Будинок 95 в м. Кременчук Полтавської області перебуває на балансі ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс».
Актом обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_1 , складеним 12.06.2023 року комісією у складі менеджерів управителя ЖКГ ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в присутності мешканців квартири та затвердженого директором ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» встановлено сліди затікання загальною площею 1,5 м2 на стелі (фарбування) кімнати, сліди затікання загальною площею 2,0 м2 на стелі (підвісна) в санвузлі, сліди затікання загальною площею 1,0 м2 на стелі (стяжка, фарбування) кухні. Причиною залиття зазначено, що залиття квартири сталося з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , внаслідок пошкодження внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання. До акту обстеження надані фото, на яких зафіксовано наслідки залиття квартири.
28 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до судового експерта ОСОБА_4 , яка за його замовленням провела будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.
За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.08.2023 року №341169285, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідачу ОСОБА_2 частка зазначеної квартири належить на підставі договору дарування, посвідченого 28.07.2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Бухаровою С.К. за р.№440 та відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частці на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29.11.2002 року Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області за р. №1669.
23.08.2023 року представник позивача ОСОБА_7 направив відповідачам претензію про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири
Станом на 28.03.2024 року відповідачі у добровільному порядку не відшкодували позивачу матеріальну шкоду завдану залиттям квартири.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина 3 статті 386 ЦК України).
Зобов`язання щодо відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.
Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок.
Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами розмір завданої позивачу шкоди, який підтверджено висновком судового експерта №6/3-23 від 20 липня 2023 року.
Оцінивши повно та об`єктивно подані суду докази, суд вважає, що позивач довів факт залиття 09 червня 2023 року квартири АДРЕСА_1 з квартири АДРЕСА_4 , внаслідок пошкодження внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання.
Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У постанові Верховного Суду від 01.03.2021 в справі №466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.
Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, внаслідок протиправних дій відповідачів, позивачу завдана матеріальна шкода внаслідок залиття квартири. На час винесення рішення суду шкода позивачу не відшкодована, що зумовлює причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та спричиненням позивачу моральної шкоди. Вона полягає у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна (квартири). Моральна шкода виразилась і в негативних емоціях та стресі, оскільки позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості нормально користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.
При визначенні розміру моральної шкоди суд, враховуючи глибину спричинених позивачу моральних страждань, їх тривалість, тяжкості вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, належність пошкодженого майна, а також, виходячи із загальних засад розумності та справедливості, вважає достатнім та об`єктивним відшкодування позивачу завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
Згідно з положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).
З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю, суд стягує з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача витрати на судовий збір в сумі 1073,60 грн. за подання позовної заяви, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 2150,82 грн., в рівних частинах, що підтверджено документально. Крім того суд не стягує судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, оскільки в задоволенні заяви було відмовлено.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 141, 264, 265, 279-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 1075 (одна тисяча сімдесят п`ять) грн. 41 коп. та судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 1075 (одна тисяча сімдесят п`ять) грн. 41 коп. та судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
Інформація про сторони:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня складення його повного тексту. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день складення його повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складений 12.04.2024 року.
Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.