Справа № 496/2160/19
Провадження № 4-с/496/5/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

представника скаржника - ОСОБА_1

представника стягувача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката Торган Лілії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про визнання протиправними дії державного виконавця - заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 05.02.2024 року (ВП №73961387) шляхом винесення постанови про зняття майна з розшуку,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Торган Л.М. в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною постанову заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. від 05.02.2024 року у виконавчому провадженні № 73961387 від 25.01.2024 року про розшук майна боржника у виконавчому провадженні, усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом винесення постанови про зняття майна з розшуку.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що 25.10.2023 року Біляївський районний суд Одеської області виніс рішення по цивільній справі № 496/2160/19 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (далі - Боржник) про захист порушених майнових прав. 11.12.2023 року Біляївський районний суд Одеської області видав виконавчий лист відповідно до вищезазначеного рішення суду. 25.01.2024 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 05.02.2024 року заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. було винесено постанову про розшук майна боржника. Вищезазначену постанову про розшук майна ОСОБА_3 вважає незаконною, неправомірною, такою, що порушує його права та підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 5 розділу III Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець за допомогою автоматизованої системи може сформувати узагальнену інформацію про боржника, його майно, доходи та кошти. Така інформація формується автоматизованою системою на підставі наявних у ній на дату формування відомостей, отриманих виконавцями з реєстрів, баз даних та інших інформаційних систем державних органів, банків або інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг в ході примусового виконання рішень. Таким чином, приймаючи рішення та здійснюючи відповідні дії під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець повинен всебічно дослідити обставини та справи, розглянути всі документи, які наявні в справі та здійснювати свої дії у відповідності до чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: рішення Біляївського районного суду Одеської області, у ОСОБА_3 наявне наступне майно: 2/3 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 15.11.2000 року ОСОБА_3 було придбано цей житловий будинок. 28.11.2000 року останній подарував своєму сину ОСОБА_5 . Тобто, державному виконавцю на момент винесення оскаржуваної постанови було відомо про наявне майно ОСОБА_3 і винесення постанови про розшук майна боржника є безпідставним внаслідок того, що не було необхідності розшукувати ще додаткове майно. ОСОБА_3 наявність майна не приховував і тому такі дії державного виконавця є незаконними та порушують його права. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Таким чином, оскільки виконавчий лист видано з метою стягнення грошових коштів спочатку державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження повинен був з`ясувати наявність грошових коштів у Боржника на розрахункових/карткових банківських рахунках. Як відомо ОСОБА_3 а ні розшуку грошових коштів, а ні винесення постанови про арешт його коштів державний виконавець не виносив до 15.02.2024 року. 15.02.2024 року банківські рахунки боржника було арештовано.07.02.2024 року адвокатом Торган Л.М. було зроблено та надіслано адвокатський запит на адресу державного виконавця з проханням надати інформацію - чи виносилася постанова про арешт та/або розшук майна боржника. 14.02.2024 року на електронну адресу адвоката Торган Л.М. надійшла відповідь та була надана постанова про розшук майна боржника від 05.02.2024 року, де було зазначено оголосити в розшук майно боржника в кількості 8 (вісім) транспортних засобів. Інформацію щодо арешту банківських рахунків (постанову) надано не було, однак 15.02.2024 року боржнику були арештовані всі банківські рахунки. Копію постанови про арешт банківських рахунків та постанову про розшук майна боржника, ні ОСОБА_3 , ні його представнику не було надано. Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.При тому, що виконавчий лист видано на стягнення лише 48 740, 40 грн., в розшук було оголошено аж 8 транспортних засобів. Згідно ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Відповідно до ч. 7 розділу VIII Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року № 512/5 розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Таку постанову державний виконавець теж не виносив або боржнику про неї невідомо, оскільки копію її він теж не отримував. Таким чином, державний виконавець виносячи незаконну постанову про розшук майна боржника порушив черговість дій виконавчого провадження, чим порушив права ОСОБА_3 Адвокат Торган Л.М. зазначила, що оскаржувану постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП №73961387 від 25.01.2024 року було винесено передчасно, без відповідних відомостей про наявність/відсутність коштів у боржника, чим порушено черговість звернення стягнення на майно боржника, передбачену ст. 48 Закону, права та законні інтереси боржника.

Адвокат Кудрявцев І.А. в інтересах ОСОБА_4 надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування поданих пояснень зазначив, що в ході здійснення виконавчого провадження № 73961387 заступник начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровий В.М. виніс постанову про розшук майна боржника, а саме транспортних засобів від 05.02.2024 року. Представник боржника у скарзі, в якості обґрунтування незаконності вищевказаної постанови вказує, що державний виконавець знав про наявність у боржника 2/3 житлового будинку, що розташований за адресою, АДРЕСА_1 , тому на її думку розшук додаткового майна у вигляді транспортних засобів (рухомого майна) є безпідставним, що спочатку державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження повинен був з`ясувати наявність грошових коштів у боржника на банківських рахунках; що таким чином оскаржувана постанова від 05.02.2024 року є передчасною, без відповідних відомостей про наявність/відсутність коштів у боржника, чим порушено черговість стягнення на майно боржника, передбачену ст. 48 Закону та законні інтереси боржника. Адвокат Кудрявцев І.А. вважає, що вищевказана постанова від 05.02.2024 року про розшук майна боржника винесена у відповідності до вимого Закону України «Про виконавче провадження», тобто є законною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку. За правилами ч. 4 ст. 35 Закону арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану. Доказів того, що у боржника є рахунки в банках, на яких є грошова сума достатня для погашення боргу за даним виконавчим документом до суду не надано. Крім того, невідомо чи існують фактично транспортні засоби вказані у постанові про розшук майна боржника від 05.02.2024 року. Доводи представника стягувача про передчасність винесення постанови від 05.02.2024 року про розшук рухомого майна боржника є припущеннями. Посилання представника стягувача на наявність у боржника 2/3 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 взагалі суперечать доводам скаржника, щодо черговості стягнення. Отже, на виконання вимог ст. 18 Закону, керуючись ч. 3 ст. 36 Закону державний виконавець у спосіб та в порядку визначеному цим законом виніс постанову про розшук майна боржника від 05.02.2024 року, а саме в такий спосіб вжив заходів до розшуку майна боржника.

Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олефір С.В. надав до суду заперечення на скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні скарги та справу розглянути за його відсутності. В обґрунтування поданих заперечень зазначив, що 25.01.2024 заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 73961387 з примусового виконання виконавчого листа № 496/2160/19 від 11.12.2023 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 загальну суму боргу у розмірі 48740, 40 грн. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження згідно статті 28 Закону. Одночасно з постановами про відкриття виконавчого провадження 25.01.2024 року на підставі статті 27 Закону, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 4874,04 грн., а також винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Станом на теперішній час, не подано декларацію про доходи та майно боржника. 25.01.2024 року з метою встановлення майнового стану боржника, державним виконавцем за допомого програмного забезпечення АСВП направлено запити до МВС України з метою отримання інформації щодо зареєстрованого за боржником транспорту, ДФС з метою отримання інформації щодо наявності розрахункових рахунків боржника та джерел отримання доходів, ПФУ з метою отримання інформації щодо отримання боржником пенсії та працевлаштування за трудовим договором. 25.01.2024 року з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положенням п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та у порядку, визначеному пунктом 3.10 глави 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року № 267, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03.08.2006 року за № 935/12809, за допомогою програмного забезпечення АСВП направлено вимогу до банківських установ вимогу на отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків боржника. Згідно відповіді станом на 05.02.2024 року грошові кошти для погашення боргу на рахунках відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Відповідно до отриманої відповіді з МВС України, встановлено що за боржником зареєстровані транспортні засоби - TOYOTA HI ACE реєстраційний номер НОМЕР_1 , БАЗ А079.04 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_3 , TOYOTA CAMRY реєстраційний номер НОМЕР_4 , БАЗ А079.14 реєстраційний номер НОМЕР_5 , YAMAHA MAJESTY 250 реєстраційний номер НОМЕР_6 , TOYOTA CAMRY реєстраційний номер НОМЕР_7 , ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_3 . 05.02.2024 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме вказаних транспортних засобів, яку за допомогою програмного забезпечення АСВП направлено на виконання до МВС України. Крім того, у державного виконавця відсутня інформації щодо транспортних засобів якими фактично користується боржник. 14.02.2024 року керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку за допомогою програмного забезпечення АСВП направлено до банківських установ, а саме: АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ «Акціонерно- комерційний банк «Львів», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «Ідея Банк», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «СЕНС БАНК», АТ «Банк Альянс», ПАТ АБ «Південний», АТ «АЛЬТБАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», АТ «ІНГ Банк Україна», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», АТ «Банк», АТ «СКАЙ БАНК». Згідно даних з банківських установ, на рахунках недостатньо коштів для погашення боргу. Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Оскільки сума боргу за виконавчим провадженням менша 20 розмірів мінімальної заробітної плати, стягнення на нерухоме майно не зверталось. За вказаних обставин, викладені у запереченні фактичні дані, що також підтверджується АСВП, які в повному обсязі спростовують скаргу по справі № 496/2160/19. Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олефір С.В. зазначив, що скаржником не наведено специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, а тому вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі.

Адвокат Торган Л.М. у судовому засіданні подану скаргу підтримала та просила задовольнити. При цьому пояснила, що на теперішній час виконавче провадження по даній справі зупинене, оскільки рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.10.2023 року було оскаржено до Одеського апеляційного суду. Коли державний виконавець проводив підготовку по виконавчій справі, ним було оголошено у розшук усе рухоме майно, а саме 8 транспортних засобів, яке було зареєстровано за ОСОБА_3 . Транспортні засоби досить вартісні за грошовою оцінкою. Для того, щоб підтвердити, що майна було оголошено у розшук більше, ніж того потребує виконавче провадження, скаржником була проведена експертна вартість двох транспортних засобів, оголошених у розшук. Вартість двох транспортних засобів, а саме ГАЗ та мотоцикла, склала 70 479 грн., тобто лише два транспортних засоби із восьми повністю перекривають суму, зазначену у виконавчому листі. Державний виконавець наклав арешт на всі карткові рахунки та оголосив у розшук транспортні засоби, два з яких це великі автобуси, які використовуються ОСОБА_3 для роботи, тобто наразі він не може працювати. Державний виконавець не врахував вартість майна для того, щоб оголосити у розшук майно саме те, яке може перекрити суму за виконавчим листом, та оголосив у розшук все майно. Адвокат Торган Л.М. вважає такі дії виконавця такими, що порушують права ОСОБА_3 та зауважила, що оскаржувану постанову треба скасувати, оскільки всі транспортні засоби не мають бути оголошені у розшук. На теперішній час рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.10.2023 року оскаржується, тому реалізація транспортних засобів може погіршити майновий стан ОСОБА_3 , у разі скасування рішення суду першої інстанції. Адвокат Торган Л.М. зазначила, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 25.01.2024 року, постанову про розшук майна боржника винесена 05.02.2024 року, проте жодна з постанов не була направлена ОСОБА_3 . Про наявність зазначених постанов скаржник та представник скаржника дізналися 07.02.2024 року після надсилання адвокатського запиту. Про постанову про арешт коштів боржника адвокат Торган Л.М. дізналася у березні 2024 року. ОСОБА_3 не знав про те, що оголошено у розшук його майно. Транспортні засоби він не приховує. Після того, як ОСОБА_3 дізнався про наявність постанови про розшук майна боржника, було подано скаргу до суду. Наразі ОСОБА_3 звернувся до державного виконавця та повідомив, що транспортні засоби знаходяться у нього вдома, надав копії правовстановлюючих документів та копії експертиз. Постанову про арешт грошових коштів ОСОБА_3 не отримував, про арешт дізнався у відділенні банку. Адвокат Торган Л.М. вважає, що постанову про розшук майна боржника від 05.02.2024 року винесено незаконно.

Адвокат Кудрявцев І.А. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги та пояснив, що саме представник скаржника говорить про те, що подано апеляційну скаргу на рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 . Згідно рішення суду з боржника стягнуто більше 100 000 грн. Подання апеляційної скарги на рішення суду та зупинення виконавчого провадження жодним чином не свідчить про незаконні дії державного виконавця. Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження»у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану, тому доводи адвоката Торган Л.М. є надуманими та спростовуються положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». Сам по собі розшук майна не означає, що майно буде арештовано. Транспортні засоби, які належать ОСОБА_3 , не арештовані. Державний виконавець, на вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний вчинити дії щодо розшуку майна. Статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про розшук майна боржника, і якщо майно буде виявлено, то державний виконавець зобов`язаний скасувати постанову про розшук. Жодних незаконних дій з боку державного виконавця вчинено не було, він діяв в межах ст.ст. 18, 35, 36 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тобто, державний виконавець розшукує майно та вже потім вирішує питання про накладення арешту. Взагалі невідомо, чи є по факту всі транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_3 . Представник скаржника повідомила лише про оцінку мотоцикла та автомобіля ГАЗ. Державний виконавець здійснював запит до банку з метою виявлення грошових коштів у ОСОБА_3 та згідно відповіді з банків у останнього відсутні грошові кошти на банківських рахунках. Враховуючи відсутність грошових коштів та те, що боржник не надав відомості про наявність грошових коштів, державний виконавець був вимушений продовжити виконавчі дії та відповідно розшукувати інше майно. Скаржник не надав жодних доказів, що у нього є грошові кошти на банківських рахунках. Арешт на транспортні засобі не накладався. Розшук майна не означає, що на все майно буде накладено арешт та звернуто стягнення. Державний виконавець лише визначає обсяг майна та встановлює на яке майно можна звернути стягнення. ОСОБА_3 повинен написати заяву до ДВС та повідомити про місцезнаходження майна. Державний виконавець виїде за місцем знаходження цього майна, складе акт і скасує постанову про розшук і залишить лише ту частину, яка відповідає сумі виконавчого провадження. Спочатку майно розшукується, а вже потім проводиться оцінка транспортних засобів. Адвокат Кудрявцев І.А. вважає, що постанова про розшук майна боржника є законною та обґрунтованою.

Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, але в письмових запереченнях просив справу розглянути за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника скаржника та представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.2023 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист № 496/2160/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 41 130 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та судових витрат у розмірі 2610, 40 грн.

22.01.2024 року ОСОБА_4 зверталася до начальника Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олефіра С.В. з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 496/2160/19.

25.01.2024 року заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73961387 з виконання виконавчого листа № 496/2160/19 від 11.12.2023 року. Постанову було надіслано на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується супровідним листом.

25.01.2024 року заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. у виконавчому провадженні № 73961387 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 4874, 04 грн. з ОСОБА_3 . Постанову було надіслано на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується супровідним листом.

25.01.2024 року заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. у виконавчому провадженні № 73961387 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 269 грн. Постанову було надіслано на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується супровідним листом.

З відповіді на запит № 189478212 від 25.01.2024 року до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано 8 транспортних засобів, а саме: Toyota Hi Ace, д.н.з. НОМЕР_1 ; БАЗ А079.04 (автобус), д.н.з. НОМЕР_2 ; ГАЗ 2705 (автобус), д.н.з. НОМЕР_3 ; Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_4 ; БАЗ А079.14 (автобус), д.н.з. НОМЕР_5 ; Yamaha Majesty 250 (мотоцикл), д.н.з. НОМЕР_6 ; Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_7 ; ГАЗ 2705 (автобус), д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до відповіді на запит № 189478214 від 25.01.2024 року до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_3 не перебуває на обліку в органах Державної фіскальної служби України.

Згідно відповіді на запит № 189478213 від 25.01.2024 року до Державної податкової служби України, у 2023 році ОСОБА_3 отримував дохід від ПП «Старс Транс».

05.02.2024 року заступником начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. у виконавчому провадженні № 73961387 винесено постанову про розшук майна боржника, на підставі якої оголошено у розшук 8 вищевказаних транспортних засобів, які належать ОСОБА_3

07.02.2024 року адвокат Торган Л.С. зверталася до заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. з адвокатським запитом, в якому просила повідомити, чи виносилася постанова про арешт та/або розшук майна в рамках виконавчих проваджень № 73965771; 73961387 щодо ОСОБА_3 .

На вищевказаний адвокатський запит начальником Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) С. Олефіром було надано відповідь та повідомлено адвокату Торган Л.М., що згідно відповіді МВС України за боржником зареєстрований автотранспорт, який постановою про розшук майна боржника ВП 73961387 від 05.02.2024 року оголошено у розшук.

14.02.2024 року заступником начальника Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яровим В.М. у виконавчому провадженні № 73961387 винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, які належать ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 с. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України та ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошуваву своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) вказав, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 23.11.2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону).

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 5 ст. 19 Закону визначено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Натомість, адвокатом Торган Л.М. не зазначено, чи були виконані ОСОБА_3 вимоги ч. 5 ст. 19 Закону, зокрема щодо подання виконавцю декларації про доходи боржника. Водночас, представник скаржника повідомила у судовому засіданні про те, що ОСОБА_3 було подано заяву до державного виконавця та повідомлено про місцезнаходження транспортних засобів лише після минулого судового засідання, тобто після 28.03.2024 року, у той час, як постанову про оголошення у розшук майна боржника було винесено 05.02.2024 року.

Арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану (ч. 4 ст. 35 Закону).

Частиною 2 ст. 36 Закону визначено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку (ч. 3 ст. 36 Закону).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця) (ч. 1 ст. 48 Закону).

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт (ч. 3 ст. 48 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч. 5 ст. 48 Закону).

Адвокат Торган Л.М. у скарзі зазначила, що оскільки виконавчий лист видано з метою стягнення грошових коштів спочатку державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження повинен був з`ясувати наявність грошових коштів у Боржника на розрахункових/карткових банківських рахунках.

Суд встановив, що державним виконавцем були здійснені усі заходи з метою встановлення та стану рахунків боржника. Відомостей про наявність коштів у ОСОБА_3 , достатніх для задоволення вимог стягувача, державним виконавцем отримано не було.

До того ж, адвокатом Торган Л.М. не було повідомлено про наявність у ОСОБА_3 грошових коштів, які можливо було б стягнути в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №496/2160/19.

Заслуговують на увагу доводи адвоката Кудрявцева І.А. про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що у ОСОБА_3 є грошові кошти на банківських рахунках.

Разом з тим, враховуючи відсутність відомостей про наявність грошових коштів на банківських рахунках боржника, та неподання ним декларації про доходи, державним виконавцем були отримані відомості про наявність у ОСОБА_3 транспортних засобів, тому суд вважає, що державним виконавцем було правомірно винесено постанову про розшук майна боржника від 05.02.2024 року, не порушуючи черговість дій виконавчого провадження.

Частиною 6 ст. 48 Закону визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Скаржник посилається на те, що виконавчий лист видано на стягнення грошових коштів у сумі 48 740, 40 грн., однак в розшук було оголошено аж 8 транспортних засобів, вартість яких значно перевищує суму, зазначену у виконавчому листі.

Однак, суд зауважує, що у державного виконавця на момент винесення постанови про розшук майна боржника від 05.02.2024 року не було відомостей про вартість транспортних засобів, які належать ОСОБА_3 , тому спочатку були здійснені дії з метою встановлення обсягу транспортних засобів, а вже потім могла бути визначена їх вартість та вирішено питання щодо накладення арешту та звернення стягнення у разі необхідності.

До того ж, суд вважає слушними доводи адвоката Кудрявцева І.А., який зазначив про те, що державний виконавець спочатку розшукує майно, та вже потім вирішує питання про доцільність накладення арешту на виявлене майно, встановлює вартість та перелік майна, на яке може звернути стягнення.

Адвокат Торган Л.М. у поданій скарзі зазначила про те, що у ОСОБА_3 наявне майно: 2/3 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому державному виконавцю на момент винесення оскаржуваної постанови було відомо про наявне майно ОСОБА_3 і винесення постанови про розшук майна боржника є безпідставним.

Проте суд не погоджується з такими доводами адвоката Торган Л.М., оскільки відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Судом встановлено, що сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 за виконавчим листом 496/2160/19 не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, тому звернення стягнення на нерухоме майно не здійснюється.

Тож, за наслідками розгляду скарги та дослідження наявних доказів, суд встановив, що дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останній вчинив ефективні заходи, які забезпечують виконання рішення суду у спосіб та в порядку, який встановлений виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М., і суд вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з наведених міркувань скаржника. Належних доказів, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства та прав ОСОБА_3 , як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду не надано.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, у задоволенні скарги адвоката Торган Л.М., яка діє в інтересах ОСОБА_3 про визнання протиправними дії державного виконавця - заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 05.02.2024 року (ВП №73961387) шляхом винесення постанови про зняття майна з розшуку слід відмовити в повному обсягу з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 76-78, 80-83, 260-261, 351-353, 447-453 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги адвоката Торган Лілії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про визнання протиправними дії державного виконавця - заступника начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 05.02.2024 року (ВП №73961387) шляхом винесення постанови про зняття майна з розшуку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 12.04.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник