Справа № 125/1887/23
Провадження № 22-ц/801/640/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуСправа № 125/1887/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Шемети Т.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2024 року, ухвалене суддею Салдан Ю.О., повне рішення складено 15 січня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування витрат на поховання,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь 20 650 гривень в якості відшкодування витрат на поховання.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 12.08.2017 близько 20 год. 30 хв. в с. Васютинці Жмеринського району Вінницької області, на 6-му пікеті 1154 км перегону с. Сербинівці - с. Комарівці, поїзд №763 сполученням «Київ - Кам`янець-Подільський», під керівництвом машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста Рослякова, скоїв наїзд на ОСОБА_3 , 1933 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. Обставини смерті ОСОБА_3 були встановлені рішенням Барського районного суду Вінницької області у справі №125/1058/22 від 07.04.2023, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27.06.2023.

Оскільки 12.08.2017 позивач поніс витрати на поховання у сумі 20 650 гривень, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат на поховання грошові кошти в сумі 20 650 грн, а також на користь держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У скарзі зазначає, що дорожньо-транспортна подія мала місце 12 серпня 2017 року. Кримінальне провадження було закрито 15 вересня 2017 року. Оскільки відповідно до п. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому строк звернення позивача до суду із даним позовом сплинув.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.03.1962 Луко-Барською сільською радою Барського району Вінницької області, і не оспорювалося відповідачем (а.с.32).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23.12.2021 Барським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.31).

Згідно з висновком експерта Барського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №53 від 29.08.2017, здійсненого в рамках кримінального провадження №0000371 від 13.08.2017, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_3 виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої тупої травми грудної клітки. Виявлені тілесні ушкодження виникли від масивної дії твердого тупого предмету, яким міг бути залізничний потяг, можливо і 12.08.2017. При судово-хімічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_3 , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Таким чином, на час смерті він був тверезий (а.с.27-30).

Відповідно до постанови слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Буяльського А. І. від 15.09.2017, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 від 13.08.2017, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.25-26).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 07.04.2023 у справі №125/1058/22, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 27.06.2023 залишено без змін, задоволено позов ОСОБА_4 до АТ «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи (а.с.5-24).

Відповідно до товарного чеку, виданого 12.08.2017 ФОП ОСОБА_5 платнику ОСОБА_1 , загальні витрати на придбання товарів для поховання склали 20 650 гривень, серед яких: труна 9000 грн, хрест 750 грн, покривало 320 грн, простирадло 100 грн, подушка 250 грн, покривало 350 грн, костюм чоловічий 2500 грн, сорочка 350 грн, майка 60 грн, труси 40 грн, носки 20 грн, туфлі 420 грн, рушники 30 шт. - 1500 грн, хустка шерстяна 25 шт. 1000 грн, рушники вишиті 6 шт. 300 грн, вінок ритуальний 3 шт. 1050 грн, корзини ритуальні 2 шт. 840 грн, транспортні послуги 1200 грн (а.с.36).

Статтею 1201 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що витрати на поховання доведені позивачем належними та допустимими доказами, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, суд надав мотивовану оцінку аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Наявність чи відсутність правових підстав для стягнення витрат на поховання та їх розмір АТ «Українська залізниця» в апеляційній скарзі не оскаржується, а відтак рішення суду апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

АТ «Українська залізниця», не заперечуючи в апеляційній скарзі встановлені судом першої інстанції обставини справи та висновки суду щодо наявності підстав для стягнення витрат на поховання, зазначає про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно зі статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції може вирішити заяву відповідача про застосування строку позовної давності, якщо він не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався з повідомленням сторін.

АТ «Українська залізниця» було повідомлено про розгляд справи та скористалося своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Представник АТ «Українська залізниця» приймав участь в судових засіданнях.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Однак, АТ «Українська залізниця» заяви про застосування позовної давності не подавало та про пропуск позивачем строку в судовому засіданні не заявляло, тому доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

Т.М. Шемета