Справа № 183/5914/23
№ 2/183/455/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участю секретаря судових засідань Шевченко О.С.,

розглянувши, у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити право власності відповідача на 1/6 частку гаражу, загальною площею 24,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за позивачем право власності на цю ж частку гаражу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі рішення Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.1993 року (справа № 2-379, 1993 р.) ОСОБА_1 належить 1/6 частка гаражу, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, відповідно до договору дарування від 27.10.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Копиловою Г.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №5099, ОСОБА_1 належить 2/3 (4/6) частки цього ж гаражу, що також стверджується відміткою про реєстрацію в Новомосковському КП БТІ за № 24-1 від 04.11.1993 року.

Таким чином, позивачу належить 5/6 частин вищезазначеного гаража, а власником ще однієї 1/6 частки гаражу, розташованого в АДРЕСА_1 , є відповідач по справі - ОСОБА_2 .

Відповідач набув право власності на гараж на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 24.10.1992 року, визнаного частково недійсним згідно вищезазначеного рішення Новомосковського міського суду від 06.07.1993 року.

Але, після винесення рішення Новомосковського міського суду стосовно розподілу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , незважаючи на родинні стосунки та наявність спільного майна, сторони повністю припинили нормальні стосунки між собою , позивач фактично використовує та сплачує всі витрати за спірне нерухоме майно.

Відповідно до технічного паспорту гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 24,9 кв.м, відповідно 1/6 частка складає 4,15 кв.м. Позивач наполягає, що виділ в натурі 1/6 частки спірного гаражу є неможливим, як і не можливе використання 1/6 частки за цільовим призначенням.

Вартість 1/6 частки гаражу, згідно звіту про незалежну оцінку реєстраційний номер НОМЕР_1 , проведеного 11.05.2023 року, складає 40 135,71 грн., виходячи із загальної вартості оцінки 240814,26 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що частка відповідача у спільному майні є не значною, її виділення в натурі не можливе, спільне використання гаражу за призначенням є також не можливим, він готовий сплатити відповідачеві вартість 1/6 частки, визначеної відповідною експертизою, внаслідок чого припинення права власності відповідача на 1/6 частку не завдасть істотної шкоди.

Ухвалою суду від 17 травня 2023, року відкрите провадження у справі (а.с. 35).

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником 5/6 частин гаражу, загальною площею 24,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.1993 року (справа № 2-379, 1993 р.), у відповідності до якого ОСОБА_1 належить 1/6 частка гаражу, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на підставі договору дарування від 27.10.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Копиловою Г.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №5099, у відповідності до якого ОСОБА_1 належить 2/3 (4/6) частки цього ж гаражу (а.с. 8-15).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини гаражу, загальною площею 24,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 24.10.1992 року, визнаного частково недійсним згідно вищезазначеного рішення Новомосковського міського суду від 06.07.1993 року.

У відповідності до висновку про вартість майна, складеного 11 травня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності, підприємцем ОСОБА_4 , ринкова вартість гаражу, загальною площею 24,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 240814,26 гривень (а.с.29-30).

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на часту у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа 6-68 ЦС14).

Поряд з цим, ч. 2 ст. ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У відповідності до ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, суду подано заяву, підписану сторонами, у якій серед іншого зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти припинення свого права у спільній частковій власності та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку гаражу. ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошову компенсацію вартості його частки у розмірі 40200 гривень (сорок тисяч двісті гривень.

За таких обставин, з урахуванням того, що майно у стані, в якому знаходиться на момент розгляду справи є неподільним, сторони поза судовим засіданням дійшли згоди щодо вартості майна та розміру компенсації, які не суперечать закону, стосується лише прав та обов`язків сторін та предмета позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню.

Встановлені судом обставини щодо добровільної сплати відповідачем на користь позивача грошової компенсації, дають суду підстави для припинення права власності право власності ОСОБА_2 на1/6 частку гаражу та визнання права власності на цю частку гаражу за позивачем ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81, 82, 89, 223, 263, 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частку гаражу, загальною площею 24/9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частку гаражу, загальною площею 24/9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Сорока О.В.