Провадження № 2/742/52/24
Єдиний унікальний № 742/3937/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Короткої А.О.,

при секретарі судового засідання Тандурі К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивачки адвокатка Ткаченко Наталія Миколаївна, до ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Матвієнко Володимир Михайлович, про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокатка Ткаченко Н.М. звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн і витрати на проведення експертизи розміром 16302,00 грн, а всього 21875,60 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що в кінці 2022 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виникли стосунки, внаслідок чого вона завагітніла та в подальшому народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час реєстрації в органах РАЦС новонародженої дитини відомості про батька дитини були зазначені відповідно до ст.135 СК України, тобто зі слів матері, як ОСОБА_4 , на що вказує витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №4 від 25.07.2023.

Після народження дитини відповідач ОСОБА_2 перестав підтримувати будь-які стосунки, відповідати на дзвінки та повідомлення.

На сьогоднішній день для подальшого вирішення питання щодо стягнення аліментів з батька дитини позивачка вимушена звертатися до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте остання завчасно подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.п.61).

Відповідач та його представник до суду не з`явилися також, проте останній подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, а також відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення правничої допомоги (а.п.62).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2023 (а.п.6) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №4 від 25.07.2023 Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було складено актовий запис №198 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, матір`ю якого зазначена ОСОБА_1 , а батьком зазначений ОСОБА_4 , відомості про якого були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.п.10).

Як вбачається з висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділення судово-медичної генетичної ідентифікації №103-202-2023 від 24.11.2023, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто згідно Hummel K at all Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.п.32-35).

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно з ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 142 СК України передбачено, що діти мають рівні права щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

До обов`язків батька відносно дитини, зокрема, але не виключно, належать: виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя (ст.150 СК України), забезпечення утримання дитини до досягнення нею повноліття (ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану (ст.121 СК України).

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України).

Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділення судово-медичної генетичної ідентифікації №103-202-2023 від 24.11.2023, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 складає величину не менше 99,99%, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства беззаперечно підлягають задоволенню.

Крім того, представниця позивачки просила стягнути з відповідача витрати за проведення судового-генетичної експертизи у розмірі 16302,00 грн відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 03.11.2023 (а.п.53) та витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн.

Позивачка понесла витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн, що підтверджується: договором про надання правничої допомоги від 02.08.2023 (а.п.57), детальним описом надання адвокатом правничої допомоги від 20.03.2024 (а.п.56), додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (а.п.58), актом приймання передачі виконаних робіт/наданих послуг по цивільній справі №742/3937/23 (а.п.59), копією розрахункових квитанцій серії ААРА №923922 від 20.08.2023 та ААРА №923923 від 20.03.2024 (а.п.60)

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачкою витрат за проведення судового-генетичної експертизи у розмірі 16302,00 грн дані витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, зокрема проведення розгляду справи за заявами сторін, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на корить позивачки судових витрат на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн, оскільки судові засідання у ній не проводилися.

На підставі наведеного та ст.7, 121, 126, 128, 134, 135, 141-142, 150, 180 СК України, керуючись ст.82, 137, 141, 247, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір розміром 1073,60 грн, витрати на правничу допомогу розміром 4500,00 грн та витрати на проведення експертизи розміром 16302,00 грн, а всього 21875 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.04.2024.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА