УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 727/626/24

провадження № 61-5083ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шеромов Владислав Дмитрович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач заявив клопотання про забезпечення позову, у якому просив накласти арешт на автомобіль марки OPEL MERIVA, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2024 року скасовано.Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на автомобіль марки OPEL MERIVA, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року.

08 квітня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шеромов В. Д., в якій він просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що позивач не зазначив жодних доводів, які у відповідності до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України є підставами для забезпечення позову, а також не надав доказів на підтвердження таких обставин. Крім того, судом апеляційної інстанції не оцінено співмірність вартості арештованого майна з розміром позовних вимог, а також реальністю спору.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду

у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження

№ 14-729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).

Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки OPEL MERIVA, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із доведеності наведених у заяві доводів, та того, що визначений вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зазначає, що такий захід забезпечення позову є найменш обтяжливим для обох сторін та лише тимчасово обмежить права відповідача щодо розпорядження цим майном, одночасно забезпечить збереження балансу інтересів сторін, узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд апеляційної інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку про те, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи майно буде відчужене на користь інших осіб, це істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Застосування вказаного виду забезпечення позову слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам про стягнення майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Доводи касаційної скарги значною мірою стосуються вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Учасники справи не позбавлені можливості користуватись своїми правами, передбаченими статтями 154 (зустрічне забезпечення), 156 (заміна заходів забезпечення позову), 158 (скасування заходів забезпечення), 159 (відшкодування збитків) ЦПК України.

Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції положень статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шеромов В. Д., на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2024 року щодо забезпечення позову не може вважатись обґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шеромов Владислав Дмитрович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович