Справа № 135/151/24
Провадження № 2/135/123/24
У Х В А Л А

іменем України

15.04.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижині Вінницької області клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У судовому засіданні представником позивача адвокатом Морозовою В.В. заявлене клопотання про витребування доказів. На обґрунтування своєї позиції представник позивача посилалася на те, що ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» листом від 28.02.2023 за вих. № 61-61-ВП повідомлено ТОВ «МАНІФОЮ», що 30.08.2021 на картку № НОМЕР_1 перераховано кошти у розмірі 12 000 грн. Картка із першими цифрами 5355 - це картка АТ "ПУМБ". Відомості із даного банку позивач не може отримати, оскільки це є банківська таємниця, розголошення якої третім сторонам заборонено. Відповідне клопотання разом із позовною заявою не заявлено тому, що вже на стадії подачі відзиву позичальник категорично заперечує факт видачі кредиту.

Враховуючи зазначене, існує необхідність у витребуванні в АТ "ПУМБ" виписки по рахунку ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за номером картки № НОМЕР_1 за період із 30.08.2021 по 09.01.2023.

Представник відповідача - адвокат Андрущак С.В. заперечував щодо клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що дане клопотання подане з пропущенням процесуального строку, а також посилався на його необґрунтованість.

Розглянувши клопотання представника позивача адвоката Морозової В.В., суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з вимогами частини першої, другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або у іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №5/452/06 та від 21.02.2019 у справі №911/4590/13.

В аспекті зазначеного, суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

У клопотанні, яке розглядається судом представником позивача не ставитися питання про поновлення строку на подачу доказів.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Морозова В.В. пояснила причини пропуску строків на подачу доказів тим, що тільки на стадії подачі відзиву позичальник категорично заперечує факт видачі кредиту.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем процесуальних строків для подання доказів, суд враховує, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подана до суду 02.02.2024, у позовній заяві не зазначено, які саме докази та з яких причин неможливо подати суду разом з позовною заявою, згідно з додатками до позову окремих заяв (клопотань) з процесуальних питань позивачем подано не було.

На момент подачі позову представником позивача адвокатом Морозовою В.В. не вживалося жодних заходів з метою витребування вказаних у клопотанні доказів для встановлення факту перерахування коштів на банківську карту ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів існування поважних причин, які б перешкодили позивачу реалізувати свої права у встановлений судом строк (для подання доказів), суду не надано. Окрім того, представник позивача не ставить перед судом питання про поновлення процесуального строку на подачу доказів.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у задоволенні клопотання про витребування доказів слід відмовити, оскільки його подано з порушенням строків, визначених частиною другою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 76, 81, 83, 126, 127, 102- 104, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повна форма судового рішення виготовлена 15.04.2024.

Суддя