Справа № 761/2678/23
Провадження № 2-др/761/180/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без розгляду

15 квітня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., дослідивши матеріали заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20.03.2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2» орендну плату у розмірі 29 806,45 грн, неустойку у розмірі 146193,55 грн., а разом 176 000,00 грн., судовий збір у розмірі 2684 грн., повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 805 грн.

26.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат у розмірі 33 000 грн., яку відповідно до ухвали суду від 02.04.2024 року було повернуто заявнику без розгляду, оскільки до останньої не було долучено доказів її надсилання учасникам справи.

09.04.2024 року до суду надійшла повторна заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат у розмірі 33 000 грн., до якої долучено копії документів на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги, а також доказ направлення заяви відповідачу.

У вказаній заяві представник позивача просить суд врахувати, що усунення недоліків заяви відбулось в короткий строк та поновити процесуальний строк для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Так, поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Як на підставу поновлення процесуального строку на подання доказів понесених витрат представник позивача зазначив, що відповідні недоліки первісної заяви були усунені в короткі строки.

В свою чергу, суд не приймає вказану обставину для поновлення процесуального строку, оскільки усунення недоліків заяви виникло внаслідок невиконання представником позивача вимог статті 183 ЦПК України, а саме: відсутності доказів надсилання поданих документів учасникам справи (відповідачу та третій особі у справі). Крім того, представник позивача так і не надав до суду докази надсилання третій особі заяви з додатками.

При цьому, суд критично сприймає твердження представника позивача щодо швидкого усунення відповідних недоліків, оскільки ухвалу суду від 02.04.2024 року було надіслано до електронного кабінету позивача 03.04.2024 року, а відповідну повторну заяву та докази понесених витрат на правничу допомогу представник надіслав до суду 09.04.2024 року, що на переконання суду, не є розумним інтервалом часу щодо вжиття відповідного заходу.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що договір про надання правової допомоги існував до подачі позовної заяви до суду, акт про надання правничої допомоги від 13.02.2024 року та доручення про надання правничої допомоги від 28.12.2023 року до ухвалення рішення по суті, що як наслідок надавало можливість позивачу подати вказані документи під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави (рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року).

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного суд вважає, що представник позивача пропустив встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк на подання доказів понесених судових витрат та не навів достатніх і обґрунтованих причин поважності попуску цього строку, оскільки наведені адвокатом Федоренком О.П. причини пропуску строку на подання таких доказів є неповажними та не дають правових підстав для поновлення строку для їх подання, а тому заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має бути залишена без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 141, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА