Номер провадження: 22-ц/813/3419/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з 19 вересня 2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу № НАЕ від 29 жовтня 2014 року придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному.

Позивач вважає, що оскільки спільна дитина сторін - ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю, у відповідача є інше нерухоме майно, яке знаходиться закордоном, то є підстави для відступлення вартості часток у майні подружжя та збільшення частки позивача у квартирі, яка є спільною частковою власністю подружжя.

Позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 частку квартири, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі- продажу № НАЕ від 29.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Іващенко О.І. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі частки квартири та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси заочним рішення від 30 жовтня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя відмовив.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем не доведено, що проживання дитини з матір`ю, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2023 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що судом першої інстанції не враховані обставини наявності малолітньої дитини, яка проживає з позивачем та факт ухиляння відповідача від її утримання, а також дії відповідача щодо приховання іншого спільного майна подружжя.

Зазначає, що відповідач на свій розсуд розпорядився значною частиною спільно нажитих грошових коштів у власних інтересах придбав нерухомість за межами України, не повідомивши позивача про придбання вищевказаного об`єкта нерухомості за кордоном, чим порушив її права щодо розпорядження їхнім спільним майном (грошовими коштами подружжя).

Скаржник вважає, що у цій справі наявні обставини, передбачені ч. 2 та ч.3 ст. 70 СК України, тому є підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.12.2023 року відповідачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Представник відповідача з матеріалами справи ознайомився, 05.02.2024 року, що підтверджується розпискою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, зазначаючи, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення дотримано норми матеріального та процесуального права.

Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримав в особистому кабінеті Електронного суду 29.12.2023 року, що підтверджується довідкою.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 01.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у долученні до матеріалів справи та дослідженні нових доказів, долучених до апеляційної скарги, а саме: інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вимог про сплату аліментів на дитину від 25.10.2023 року та 25.11.2023 року, накладних кур`єрської служби доставки, виписок з по карткам, відомостей про об`єкт нерухомого майна, платіжних інструкцій, а також копії документу, складеного на іноземній мові, та його перекладу, який не містить відомостей про нотаріальне посвідчення, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі позивач просить долучити до матеріалів справи нові докази, посилаючись на те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції вказані документи були відсутні у позивача. Разом з тим, апеляційна скарга клопотань про поновлення строку на подання нових доказів не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання скаржника на неможливість подання доказів до суду першої інстанції у зв`язку з їх відсутністю, колегія суддів відхиляє, оскільки така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.

Окрім зазначено, апеляційна скарга не містить обґрунтувань неможливості подання, зокрема виписок по карткам, платіжних інструкцій на підтвердження обставин сплати житлово-комунальних послуг від 25.11.2022 року, 05.03.2023 року,18.06.2021 року, 15.10.2023 року, 15.08.2023 року, 04.07.2023 року, 15.06.2023 року, 06.09.2023 року, 18.11.2021 року, 05.05.2023 року, 07.04.2023 року, 18.10.2021 року, 24.09.2022 року.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що до апеляційної скарги додано документ складений іноземною мовою, без засвідченого перекладу, який вже міститься в матеріалах справи та надавався позивачем до позовної заяви.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважала за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про долучення нових доказів, доданих до апеляційної скарги.

Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додано копію нотаріально завіреної заяви позивача.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 01.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучив до матеріалів справи копію нотаріальної заяви ОСОБА_1 від 29.04.2019 року та нотаріально завірений переклад вказаної заяви, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі позивач посилається на обставини придбання відповідачем у період шлюбу з позивачем нерухомого майна, яке знаходиться закордоном, у цій частині зазначає, що вона згоди на придбання вказаного майна не давала, останнє придбане за спільні кошти подружжя, дізналась про його купівлю після подання позовної заяви.

На спростування вказаних доводів апеляційної скарги, відповідачем надано вказані докази.

Положеннями ч. 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розгляд справи в суді першої інстанції проводився за відсутності відповідача, доказів належного повідомлення матеріали справи не містять, у справі постановлено заочне рішення, оскільки у суді першої інстанції відповідач участі у розгляді справи не брав, останнім докази надані на спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважала за необхідне долучити їх до матеріалів справи та дослідити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що проживання дитини з матір`ю, з огляду на положення ст. 70 СК України, яке само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 19.09.2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.09.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі, Одеського міського управління юстиції.

29.10.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іващенко О.І., зареєстрований в реєстрі № 331, відповідно до п. 1 якого продавець передала у власність, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний належну ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 та зобов`язались сплатити за неї грошову суму визначену договором.

Оціночна вартість зазначеного нерухомого майна складає 536796 грн (п. 4 договору).

Апеляційний суд зауважує, що позивач просить визнати за нею право власності не тільки на частку майна, яке належить ОСОБА_2 , а й частину квартири АДРЕСА_2 , проте 29.10.2014 року за позивачем зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28771647 від 29.10.2014 року, тому вимоги позову в цій частині є необґрунтованими.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_1 частки квартири, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі- продажу № НАЕ від 29.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Іващенко О.І. апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.=

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити як від засади рівності часток подружжя, так і збільшити частку враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.12.2018 року у справі № 456/828/17.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі частки квартири, тобто визнати за нею право власності на частки вказаної квартири, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Позивач, пред`являючи вимогу про збільшення її частки у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 посилалась на те, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Крім того, у власності відповідача перебуває нерухоме майно, що перебуває закордоном. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від утримання дитини, зокрема доказів щодо стягнення з відповідача аліментів у судовому порядку, наявність заборгованості зі сплати аліментів, невиконання погоджених між сторонами умов щодо сплати аліментів тощо, суду першої інстанції позивачем не надано, долучені до апеляційної скарги докази, а саме вимоги про сплату аліментів від 25.10.2023 року та 25.11.2023 року направлені відповідачу вже після постановлення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, та ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, вказані докази не долучені до матеріалів справи та не досліджувались.

Разом з тим, проживання дитини з одним з подружжя, та наявність у батька обов`язку з утримання дитини, з огляду на встановлені обставини у цій справі та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Доводи позивача щодо приховання відповідачем іншого спільного майна подружжя, не заслуговують на увагу, як на підставу для збільшення частки у спільному майні одного з подружжя, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, з наданого відповідачем, нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. перекладу перекладача ОСОБА_11 заяви № 779 від 29.04.2019 року, вбачається, що пані ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домоосподарка, громадянка України, повнолітня, заміжня в режимі спільного володіння майном за паном ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , яка має паспорт номер НОМЕР_3 , чинний до 08.08.2027 року, надала згоду на те, що її чоловік ОСОБА_14 , має намір купити у м. Салоу або Камбрілс та визнала, що гроші, якими буде оплачена ціна, є виключно грошима її чоловіка і погодилась з тим, щоб це було зареєстровано з приватним характером на його рахунок в Реєстрі майна.

Апеляційний суд враховує, що згідно наданої позивачем копії паспорта серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , останньою 08.08.2017 року отримано закордонний паспорт НОМЕР_3 ,що підтверджується відповідною відміткою.

З викладеного вбачається, що позивач обізнана про придбання відповідачем на час перебування сторін у шлюбі нерухомого майна за кордоном, 29.04.2019 року надала свою згоду на придбання вказаного майна та зазначила про те, що гроші сплачені є виключно грошима відповідача, тому посилання на придбання майна за спільно нажиті грошові кошти та неповідомлення про придбання не заслуговують на увагу. Вказані обставини позивачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не зазначено та належними доказами не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2023 року без змін.

Щодо судових витрат

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6441,60 грн, що підтверджується квитанцією № 9327-3332-8930-5616 від 18.12.2023 року.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати понесені в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова