Провадження №2/461/718/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Панасюк А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за розпискою в розмірі 187200 грн. 00 коп., інфляційні витрати у сумі 64 583 грн. 27 коп., 3% річних у сумі 13 124 грн. 52 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 649 грн. 08 коп.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 03.08.2011 ОСОБА_3 отримала від неї під розписку позику, а саме грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, що є еквівалентом 187200 грн. на дату складання даної позовної заяви, з зобов`язанням виплачувати відсотків за користування такими. Позивач стверджує, що відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за користування позикою. Позивач зазначила, що неодноразово надсилала відповідачу вимогу щодо повернення боргу, однак такі були проігноровані ОСОБА_3 . Оскільки, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, порушує взяті на себе зобов`язання, просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.12.2023 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.02.2024 відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_3 повідомила, що їй невідома хто така ОСОБА_1 , вона з нею не знайома та жодних грошових коштів від неї вона не отримувала. Просить відмовити у задоволенні позову.

22.02.2024 представник відповідача ОСОБА_4 подала клопотання про призначення у даній справі почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2024 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 та вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.03.2024 зобов`язано ОСОБА_1 надати суду оригінал розписки від 03.08.2011.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.03.2024 повторно зобов`язано ОСОБА_1 надати суду оригінал розписки від 03.08.2011.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі. Окрім того, представник просив суд допитати в якості свідка ОСОБА_5 , оскільки вона володіє інформацією щодо написання ОСОБА_3 боргової розписки та отримання грошових коштів.

Відповідач та її представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили. Окрім того, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що розписка написана нею, відтак не наполягала на призначенні у даній справі почеркознавчої експертизи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03.08.2011 ОСОБА_3 під розписку отримала позику у ОСОБА_1 , а саме кошти у сумі 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США, під виплату відсотків, що підтверджується копією розписки, наявною в матеріалах справи /а.с.11/.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18).

Звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу ОСОБА_1 як на доказ підтвердження отримання відповідачем грошових коштів покликається на розписку від 03.08.2011, копія якої знаходяться в матеріалах справи.

Також, судом встановлено, що 26 травня 2021 року ОСОБА_1 надсилала ОСОБА_3 вимогу щодо повернення боргу, шляхом доставки Новою поштою (номер експрес - накладної 7890), однак відповідач відмовилась отримувати відправлення і вимога була повернута позивачу, що підтверджується копією вимоги та номером накладної /а.с.12-14/.

01.10.2023 ОСОБА_1 повторно надіслала ОСОБА_3 вимогу про повернення коштів, яку було скеровано поштовим зв`язком, що підтверджується копією вимоги та номером поштового відправлення /а.с.16-18/.

Окрім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що вона є родичкою ОСОБА_1 та знайомою ОСОБА_3 . Свідок повідомила, що ОСОБА_3 , яка займалася торгівлею, просила позичити їй грошові кошти під виплату відсотків, так як вона з чоловіком мала намір поїхати на ринок в м. Одеса за товаром. Свідок зазначила, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які 03.08.2011 вона передала ОСОБА_3 , про що останньою було написано розписку. Також, ОСОБА_5 повідомила, що грошові кошти були передані ОСОБА_3 у приміщенні квартири, де вона проживає в присутності її доньки.

Відповідачем та її представником не спростовано належними та допустимими доказами факт написання даної розписки й відповідно факт отримання коштів у позику.

Отже оцінюючи надані докази, суд визнає їх як належні та допустимі на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики й відповідно доказів на спростування вказаного відповідачем та її представником суду не надано.

При цьому, частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку не повернула позивачу ОСОБА_1 отримані грошові кошти та не сплатила відсотків за користування такими, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, погодилась із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 щодо можливості застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення.

При цьому положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються до позадоговірних зобов`язань, у тому числі і щодо можливості нарахування 3% річних на суму боргу, встановленого рішенням суду (у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях).

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Окрім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, зазначається про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно розрахунку, зазначеного у позовній заяві ОСОБА_1 , загальний розмір інфляційних витрат за період прострочення платежу, а саме з 01.06.2021 по 31.08.2023 становить 64583,27 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у сумі 64 583,27 грн.

Окрім того, згідно розрахунку, зазначеного у позовній заяві ОСОБА_1 , загальна сума нарахування 3% річних за період з 01.06.2021 по 31.08.2023 складає 13124,52 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2649,08 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 524, 533-535, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою в розмірі 187200 (сто вісімдесят сім тисяч двісті) грн. 00 коп ., інфляційні витрати у сумі 64 583 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят три) грн. 27 коп., 3% річних у сумі 13 124 (тринадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2649 (дві тисячі шістсот сорок дев`ять) грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , електрона адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Повний текст рішення суду виготовлено 08.04.2024.

Суддя Зубачик Н.Б.