Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Молдован Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-стягнути з відповідача на користь позивача 108 110 грн. у відшкодування матеріального збитку;

-стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.10.2022 по справі №308/10844/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної події, що мала місце 14.05.2020, транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень. За змістом експертного висновку розмір збитків становить 208 110 грн., тоді як отримана позивачем виплата від страховика, в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність забезпечувального транспорту, котрим керував відповідач, повного розміру вказаного збитку не покриває. У зв`язку з цим, на переконання позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром збитків (208 110 грн.) та отриманою страховою виплатою (100 000 грн.).

Окрім цього, позивач вказує на необхідність стягнення моральної шкоди на його користь, так як він зазнав надмірних хвилювань і душевних страждань, а через відсутність коштів тривалий час був позбавлений транспортного засобу.

Поряд із цим, позивач вказує, що фактично проживає у с. Невицьке, а тому з огляду на відсутність транспортного засобу в період дії обмежень, запроваджених у зв`язку з коронавірусною інфекцією, не міг вчасно добиратися до роботи, через що, як наслідок, був звільнений.

До суду від адвоката Андрейчука А.В., який діяв у інтересах ОСОБА_3 надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що залишок збитку, який позивачу не відшкодовано після ДТП становить 4 188, 34 грн., а не 108 110 гривень.

Також представник ОСОБА_3 вказує про необґрунтованість вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що звільнення позивача здійснено на підставі наказу роботодавця, виданого до дати ДТП.

Крім того, на переконання представника ОСОБА_3 , вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними з огляду на те, що позивач зареєстрований у м. Ужгороді, а тому слід критично оцінити твердження про те, що його проживання у с. Невицьке при відсутності автомобіля суттєво ускладнило його добирання на роботу. Більше того, позивач не довів, що він не міг скористатися транспортними засобами інших членів сім`ї. Як стверджується у відзиві, ОСОБА_3 внаслідок ДТП також зазнав душевних хвилювань та негативних емоцій.

До суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, який проти позову заперечив. Доводи, викладені у поданому відзиві, дублюють аргументи, вказані у відзиві, поданому адвокатом Андрейчуком А.В.

У судовому засіданні учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Ухвалою від 05.01.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 01.02.2024 суд витребував додаткові докази.

Ухвалою від 12.04.2024 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, заявлених до ОСОБА_3 .

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала судова справа №308/4837/20 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2020, яка набрала законної сили 22.06.2020, провадження у справі №308/4837/20 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, чим констатовано відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме що позивач 14.05.2020 о 16 год. 20 хв. на автодорозі Львів-Самбір, між с. Оноківці та с. Невицьке, керуючи автомобілем Subaru Forester, перед початком перестраювання не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості в результаті чого з`їхав у кювет, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд з`ясував, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.10.2022 по справі №308/10844/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд під час розгляду вказаної справи дійшов висновку, що 14.05.2020 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_3 , при обгоні транспортного засобу, не надав перевагу транспортному засобі марки «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався позаду нього та також здійснював обгін транспортних засобів, у зв`язку з чим змусив водія транспортного засобу марки «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_4 різко гальмувати та змінювати напрямок руху, щоб уникнути зіткнення внаслідок чого останній з`їхав у кювет, що є порушенням п.10.1 Правил дорожнього руху України.

На момент ДТП від 14.05.2020 власником транспортного засобу марки «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_4 був позивач, що учасниками справи визнається та не заперечується.

У подальшому означений автомобіль був ним відчужений на підставі договору від 13.05.2024 на користь ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією, наданою РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях відповідно до листа від 06.03.2024 №31/28-963. Ціна договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Субару Форестер» від 13.05.2024 становить 509 241 гривень.

Згідно з карткою реєстрації транспортного засобу власником автомобіля марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_3 значиться ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-21/4080-АВ від 02.08.2021 сума матеріальних збитків, які спричинені власнику колісного транспортного засобу марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на дату 12.05.2021, в результаті ДТП становить 208 110 гривень.

Як стверджується у цьому ж висновку вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на дату 12.05.2021 складає 409 695,85 гривень.

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками ДТП від 14.05.2020 позивач отримав від ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» 100 000 грн. страхового відшкодування. Водночас, вважаючи, що така виплата є лише частковим відшкодуванням заподіяних збитків, позивач звернувся до відповідача з повідомленням-пропозицією про врегулювання цивільно-правових претензій у позасудовому порядку б/н від 19.12.2022.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» №0596.609.20.01-003459.12 від 30.12.2022 сума страхового відшкодування по транспортному засобу Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_4 була розрахована згідно зі звітом №11407 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 17.05.2021 та висновку експертного дослідження №11407/1 від 17.05.2021.

При цьому у звіті №11407 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 17.05.2021 відображено, що вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості транспортного засобу і становить 205 550 гривень. З цього звіту вбачається, що оцінка проводилася станом на 14.05.2020, тобто станом на дату ДТП.

Водночас висновком експертного дослідження №11407/1 від 17.05.2021 підтверджується, що вартість колісного транспортного засобу у пошкодженому стані становить 101 361,66 гривень.

Також суд з`ясував, що позивача звільнено 31.08.2020 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується наказом АТ «Комерційний інвестиційний банк» від 31.08.2020 №177-ос. Зі змісту цього наказу слідує, що підставою для його прийняття слугував наказ від 18.03.2020 №80-од «Про зміни в організації праці в АТ «КОМІНВЕСТБАНК» та повідомлення про скорочення посади від 05.06.2020 №3.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323053998 від 16.02.2023 позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Виходячи з наявності підстав для стягнення з відповідача грошових сум у відшкодування моральної та майнової шкоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

За правилами статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі №643/4161/15-ц зазначив таке: «…якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження».

Поряд із цим, Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 по справі №753/21303/16-ц вказував таке: «У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро».

За обставин цієї справи суд встановив, що після ДТП від 14.05.2020 ремонт транспортного засобу «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_4 є економічно необґрунтованим, що підтверджується висновком експертного дослідження №ЕД-19/107-21/4080-АВ від 02.08.2021 та звітом №11407 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 17.05.2021.

Водночас позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишив його собі, а в подальшому відчужив на користь ОСОБА_4 на підставі договору від 13.05.2024, що підтверджується інформацією, наданою РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях відповідно до листа від 06.03.2024 №31/28-963.

У зв`язку з цим суд вказує про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 108 110 грн. як різниці між стверджуваною у висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-21/4080-АВ від 02.08.2021 ринковою вартістю автомобіля «Субару Форестер» (208 110 грн.) та отриманою сумою страхової виплати (100 000 грн.), оскільки така калькуляція позивача здійснена без урахування вартості залишків, тобто вартості транспортного засобу після ДТП.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що висновком експертного дослідження №11407/1 встановлено, що вартість колісного транспортного засобу в пошкодженому стані складає 101 361,66 гривень.

Більше того, на переконання суду, обрахунок дійсної суми, право на стягнення якої має позивач, слід проводити, виходячи з ринкової вартості автомобіля, вказаної у звіті №11407 від 17.05.2021, а не у висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-21/4080-АВ від 02.08.2021, позаяк за змістом цього звіту датою оцінки значиться 14.05.2020, тобто дата ДТП.

У свою чергу, визначення ринкової вартості автомобіля «Субару Форестер» під час підготовки висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-21/4080-АВ від 02.08.2021 проводилося станом на 12.05.2021, тобто на дату, що відмінна від дати ДТП.

Таким чином, після ДТП позивач мав право на стягнення грошових коштів у розмірі 104 188,34 грн. (205 550 грн. 101 361,66 грн.).

Між тим, позивач отримав страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. від ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», що було встановлено та відображено в описовій частині судового рішення.

Як наслідок, слід дійти висновку про те, що за таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 188,34 грн. (104 188,34 грн. 100 000 грн.), тобто суму збитків, що перевищує розмір отриманої раніше страхової виплати.

Отже, позовні вимоги про стягнення грошових коштів у відшкодування майнової шкоди слід задовольнити частково.

У свою чергу, суд вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, зважаючи на таке.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз`яснено у пунктах 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що з огляду на відсутність транспортного засобу в період дії обмежень, запроваджених у зв`язку з коронавірусною інфекцією, позивач не міг вчасно добиратися до роботи, через що, як наслідок, був звільнений.

Так, суд з`ясував, що позивача звільнено 31.08.2020 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується наказом АТ «Комерційний інвестиційний банк» від 31.08.2020 №177-ос. Зі змісту цього наказу слідує, що підставою для його прийняття слугував наказ від 18.03.2020 №80-од «Про зміни в організації праці в АТ «КОМІНВЕСТБАНК» та повідомлення про скорочення посади від 05.06.2020 №3.

Отже, підставою для припинення трудових правовідносин стала зміна в організації праці, а не, до прикладу, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. При цьому звільнення позивача стало наслідком реалізації наказу №80-од «Про зміни в організації праці в АТ «КОМІНВЕСТБАНК», прийняття якого передувало даті ДТП.

Непереконливими, на думку суду, є твердження про фактичне проживання позивача за межами міста Ужгороду, зважаючи на те, що позивач зареєстрований у місті Ужгороді за адресою місцезнаходження будинку, власником якого він є. Натомість проживання за іншою адресою жодними доказами не підтверджується.

Не заперечуючи той факт, що відсутність транспортного засобу в цілому може впливати на рівень комфорту конкретної особи, суд, між тим, звертає увагу на те, що позивач не надав документального підтвердження, що негативні емоції, яких він зазнав сягають такого рівня, що можуть бути кваліфіковані як заподіяння моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За обставин цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав обов`язок по доказування наявності моральної шкоди, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За обставин цієї справи позивачем заявлено вимоги майнового характеру, а ціна позову становить 188 110 гривень. Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 4 188,34 грн., що становить 2,23% від усього розміру заявлених вимог ((4 188,34 грн./188 110 грн.) * 100%).

При цьому за подання цього позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3765,10 гривень. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 83,96 грн. (3765,10 грн. * 2,23%).

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 188 (чотири тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 34 коп. у відшкодування матеріального збитку, який настав через механічне пошкодження автомобіля.

У задоволенні решти позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 83 (вісімдесят три) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Бедьо