справа № 619/5906/23
провадження № 2/619/276/24
04 квітня 2024 року Дергачівський районний суд Харківської області в складі:головуючого судді - Остропілець Є.Р.
за участю секретаря - Носачової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєва С.М. «Про визнання права власності на майно», -
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Каленська Н.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєва С.М. про визнання права власності на майно.
В обгрунтування заяви зазначила, що після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , дружини позивача, відкрилася спадщина за законом у вигляді:
- житлового будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за адресою - АДРЕСА_1 (згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003 р., зареєстровано в реєстрі за №4765),
Позивач у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте на теперішній час не може оформити право власності на майно з причин того, що відсутні правові документи на майно, що підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
За вказаних обставин, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Каленська Н.В. до суду не з`явилися, проте на адресу суду представник позивача надала заяву про розгляд справи у відсутність учасників процесу, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала та просила суд задовольнити повністю позовні вимоги.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причину своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи та не подала відзив, тому на підставі ст.ст.223,280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечує представник позивача у заяві.
Третя особа - державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєва С.М. до суду не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності 3-ї особи.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (повторне) виданого 14.01.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 07 серпня 1987 року, актова запис №598, місце реєстрації - Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.
Згідно свідоцтва про смерть (повторно) виданого 17.01.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції дружина позивача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, актовий запис №392, місце державної реєстрації - виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.
За подружнє життя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003 р. ОСОБА_3 придбала житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 .
Майнові відносини, які виникли між подружжям після реєстрації шлюбу на час укладення договору купівлі-продажу будинку регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалось, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Згідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час купівлі будинку в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, за змістом вищезазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується.
Режим спільної сумісної власності для майна, придбаного подружжям за час шлюбу, встановлює і стаття 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу,
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування,
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто,
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»,
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Стосовно земельних ділянок суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ч.1 ст.81, ч.3 ст.116 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, спадщини, тощо.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Частиною першою ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.
Частиною другою ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 року №6-814 цс 15.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді:
- житлового будинку житлового будинку, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за адресою - АДРЕСА_1 (згідно договору купівлі-продажу від 02.12.2003 р., зареєстровано в реєстрі за №4765),
Вказане спадкове майно було прийнято позивачем ОСОБА_1 та донькою померлої - ОСОБА_2 шляхом звернення з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Копією спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 підтверджується неможливість позивачу оформити право власності на частку житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя та право власності на спадщину за законом на частку спадкового майна через нотаріальну контору з причин відсутності правових документів на майно, які утримує у себе відповідачка.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що заяви про прийняття спадщини подано лише позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, заповіт відсутній.
Відповідно до постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвої С.М. від 20.06.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку житлового будинку як частку у спільному майні подружжя та свідоцтв про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який виготовлений ФОП ОСОБА_5 станом на 18.10.2023 р. та довідки ФОП ОСОБА_5 від 18.10.2023 р. житловий будинок побудований у 1970 році, самовільних будівель не має.
З відповіді КП «Центр нерухомості №1» за №302 від 18.07.2023 р. вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. від 01.12.2003 року, р№4765.
Оскільки у позасудовому порядку у позивача відсутня можливість оформити право власності на зазначене майно, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 377 ЦПК України, ст.ст.57, 60, 61 СК України, ст.120 ЗК України суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козєєва С.М. про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 як на частку у спільному майні подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Є. Р. Остропілець