Справа № 151/743/23
Провадження № 22-ц/801/655/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокуСправа № 151/743/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 151/743/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції,

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.01.2024 року, ухвалене у складі судді Моцного В.С. в приміщенні суду в смт. Чечельник, повний текст рішення складено 22.01.2024 року, -

в с т а н о в и в :

22.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 2642) до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про стягнення компенсації у розмірі 3 % річних та індексу інфляційних втрат, в якому просив стягнути з Державного бюджету України за несвоєчасне виконання рішення суду на свою користь за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно) 31695,45 грн, з них : 23878,15 грн - 3 % річних; 7817,30 грн інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі № 151/260/21, яке набрало законної сили 28.12.2021, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури разом з понесеними судовими витратами 1 345 246 , 94 грн.

Іншим рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №151/242/23, яке вступило в силу 12.10.2023, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 стягнуто: інфляційні витрати у розмірі 409452.40 гривень та 3% річних у сумі 52128.32 гривень, а всього на суму 461580.72 гривні, з 1.01.2022 по 18.04.2023 включно.

31.10.2023 ДКС України виплатила ОСОБА_1 кошти за рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі № 151/260/21 у сумі 1345246.94 гривень.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 вважає, що з Державного бюджету України підлягає стягненню на його користь інфляційні витрати та 3 % річних за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 включно.

Розрахунок 3 % річних (3 % річних від 1345246.50 грн. становить 40357.40 грн. за рік; 3 % за 1 місяць становить 3363.12 грн.; 3 % за 10 днів (декаду) становить (3363.12 грн. : 3 декади) = 336.31 грн.; з 19.04.2023 по 31.10.2023 пройшло 7 місяців та 10 днів; 7 місяців х 3363.12 грн. = 23541.84 грн.). Отже, 3% річних з 19.04.2023 по 31.10.2023 становить 23878.15 грн.

Розрахунок індексу інфляції з 19.04.2023 по 31.10.2023 в сумі 7817 грн 30 коп (розрахунок : травень 2023 - 100.5% х 1345246.50 грн. = 1351972.70 грн.; червень 2023 - 100.8% х 1351972.70 грн. = 1362788.40 грн; липень 2023 - 99.4% х 1362788.40 грн. = 1354611.60 грн; серпень 2023 - 98.6% х 1354611.60 грн. = 1335647.00 грн; вересень 2023 - 100.5% х 1335647.00 грн. = 1342325.20 грн; жовтень 2023 - 100.8% х 1342325.20 грн. = 1353063.80 грн).

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.01.2024 року, з урахуванням ухвали від 22.01.2024 про виправлення описки /а. с. 72/, позов задоволено.

Стягнуто із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три відсотки річних, що становить 24662 грн 88 коп та інфляційні втрати у розмірі 7817 грн 45 коп, що в загальному становить 32480 грн 33 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ДКС Україниподано апеляційну скаргу (вх. № 1540 від 16.02.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги аргументи ДКС України про те, що частиною першою статті 1 ЦК України визначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також на податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються цивільним законодавством, а тому застосування будь-яких положень ЦК України є неможливим. Судом першої інстанції проігноровано практику ВС, зокрема постанову від 12.07.2018 по справі № 910/13314/17, від 25.06.2018 по справі № 910/13889/17, від 18.07.2018 по справі № 2а-11853/10/1570 щодо неможливості нарахування та стягнення індексу інфляції та 3 % річних у правовідносинах, урегульованих спеціальним законодавством, зокрема, у сфері виконання судових рішень, а також неможливості одночасного стягнення шкоди та відповідних санкцій. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому у даному випадку не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Жоден із державних органів не є боржником у розумінні статті 625 ЦК України, а тому зазначена норма не поширюється на спірні правовідносини. Судове рішення про стягнення з Державного бюджету України коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік (наприклад про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних), не може бути виконане казначейством. Суд першої інстанції при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно) 31695,45 грн, з них : 23878,15 грн - 3 % річних; 7817,30 грн інфляційні витрати, а суд першої інстанції стягнув з відповідача 3% річних, що становить 24662,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 7817,45 грн, що в загальному становить 32480, 33 грн.

Щодо забезпечення права на подання відзиву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ДКС України на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.01.2024 року. Надіслано учасникам справи копію апеляційної скарги, роз`яснено право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України (з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику) у 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали суду від 27.02.2024 та копію апеляційної скарги надіслано позивачу 27.02.2024 на електронну пошту представника, зазначену в поданих до суду першої інстанції заявах з процесуальних питань /а. с. 57, 99, 99 зворот/.

Також з ухвалами апеляційного суду та поданими до суду документам представник позивача був ознайомлений через Електронний кабінет, про що свідчать підтвердження отриманих документів представником.

У строк становлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ДКС України подано апеляційну скаргу на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.01.2024 року у справі з ціною позову 31695,45 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302800 грн)

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково відповідаєвимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24.09.2021 по цивільній справі № 151/260/21, яке набрало законної сили 28.12.2021, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури у сумі 1300000 грн; за надання правової допомоги кошти у сумі 25000 грн; за паливо мастильні матеріали за явку адвоката до Бершадського районного суду Вінницької області кошти у сумі 19533 грн 58 коп; за квитки за явку адвоката до апеляційного суду Вінницької області кошти у сумі 413 грн та на оплату банківських послуг за оплату правової допомоги кошти у сумі 300 грн.

/а. с. 5/

На виконання рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 24.09.2021по справі № 151/260/21 видано 11.01.2022 виконавчий лист.

/а. с. 5/

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 7.07.2023 по справі № 151/242/23, яке набрало законної сили 11.10.2023, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 за період з 1.01.2022 по 18.04.2023, 3 % річних, що становить 52128 грн 32 коп та інфляційні втрати у розмірі 409452 грн 40 коп, що в загальному становить 461580 грн 72 коп.

/а. с. 6/

На виконання рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 7.07.2023видано 11.10.2023 виконавчий лист.

/а. с. 6 /

31.10.2023 ДКС України виплачено ОСОБА_1 кошти за рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24.09.2021 по справі № 151/260/21 в сумі 1345246 грн 94 коп.

/а. с. 7/

У позовній заяві позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 19.04.2023 по 30.10.2023.

/а. с. 3/

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому з Державного бюджету України підлягає стягненню на користь позивача 7817,45 грн, що становить індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання, та 24662.88 грн, що становить 3 % річних від простроченої суми, за 7 місяців 10 днів, всього на загальну суму 32480.33 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно пунктів 1, 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції до даних правовідносин цивільного законодавства з наступних підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 31; № у ЄДРСР 74838873) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 (про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин) та виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI).

З огляду на дану норму, прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Отже, положення частини другої статті 625 ЦК України, щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою), поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (зокрема неподання ним впродовж тривалого часу виконавчого документа до органу ДКС України задля отримання можливості додатково стягнути з держави 3 % річних та інфляційні втрати).

Отже, у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Такий правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.10.2023 по справі № 686/7081/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно) 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого у грошовому еквіваленті рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24.09.2021 по цивільній справі № 151/260/21.

Разом з тим, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи спір та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції не перевірив наведений позивачем розрахунок та не врахував, що при обрахунку суми, ОСОБА_1 помилився у визначенні періоду за яких просить стягнути кошти, та, крім цього, суд здійснюючи власний розрахунок сам допустився помилки у розрахунку 3 % річних.

Позивач помилково визначив період прострочення 7 місяців та 10 днів (220 днів), тоді як строк прострочення становить 195 днів (з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно)).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що днем початку прострочення держави-боржника та нарахування 3 % річних й індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 19.04.2023 (враховуючи межі позовних вимог), а днем завершення 30.10.2023 (переддень повного виконання рішення суду у справі), тому розрахунок 3 % річних за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 становить 21560,80 грн (розрахунок 1345246.94 х 195 х 3 % : 365 = 21560,80 грн).

Розрахунок інфляційних втрат за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно) становить 7817,56 грн (розрахунок 1345246.50 х (1,005 (травень) х 1,008 (червень) х 0,994 (липень) х 0,986 (серпень) х 1,005 (вересень) х 1,008 (жовтень) = 7714) = 1353064,06 - 1345246.50 = 7817,56).

Здійснений апеляційним судом розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат узгоджується із розрахунком наведеним у постанові ВП ВС від 3.10.2023 по справі № 686/7081/21.

Внаслідок допущеної помилки в розрахунку 3 % річних, суд першої інстанції ухвалюючи рішення стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 24662,88 грн - 3 % річних та 7817,45 грн. - інфляційних втрат, що в загальному становить 32480,33 грн, чим також порушив частину першу статті 13 ЦПК України та вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути 23878,15 грн - 3 % річних та 7817,30 грн інфляційних втрат, що в загальному становить суму 31695,45 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції вимог частини першої статті 13 ЦПК України заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми трьох відсотків річних, та загального розміру, який підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи не узгоджуються із постановою ВП ВС від 3.10.2023 по справі № 686/7081/21, згідно якої припису частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення суми 3 % річних, та загальної суми шкоди і відповідно про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме стягнення із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 % річних (за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно)), що становить 21560,80 грн та інфляційні втрати (за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно)) у розмірі 7817,30 грн (в межах позовних вимог частина перша статті 13 ЦПК України), що в загальному становить 29378,10 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1816,80 грн /а. с. 91/. Ураховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково (7,31 %), тому з позивача слід стягнути на користь Державної казначейської служби України судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги в сумі 132,81 грн /розрахунок 1816,80 х 7,31 % = 132,81/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 17.01.2024 року у даній справі в частині визначеної суми трьох відсотків річних та загального розміру, який підлягає стягненню, змінити, вказавши, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 21560 (двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят) гривень 80 копійок, що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 19.04.2023 по 30.10.2023 (включно), та 7817 (сім тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 30 копійок інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період, всього 29378 грн 10 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 132 (сто тридцять дві) гривні 81 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський