ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1554/24 Справа № 203/4784/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року в цивільній справі номер 203/4784/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до заяви відповідача від 26.02.2013 року про укладення договору про надання банківських послуг, останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшувався до 100000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим, станом на 04.04.2023 року виникла заборгованість в сумі 122195,99 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 99682,28 грн, за відсотками в сумі 22513,17 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 26 лютого 2013 року, яка виникла станом на 04 квітня 2023 року, в сумі 99682,28 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту, а також судовий збір в сумі 2684 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року в оскаржуваній частині, ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26.02.2013 року. Пізніше відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.11.2021 року. Таким чином, до позову надано дві заяви, підписані відповідачем. Станом на дату підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 16.11.2021року заборгованість у відповідача перед банком була відсутня, відповідач погодив умови кредитування, в т.ч. розмір відсоткової ставки, про що поставив свій підпис.

Таким чином, всі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки тощо) узгоджено у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16.11.2021року, що особисто підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за відсотками здійснено відповідно до погоджених умов (3,4% на місяць).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд не врахував наведені обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті в цій частині.

Відповідач не заперечував проти позовних вимог, не спростував належними та допустимими доказами факт підписання заяви 16.11.2021 року, ознайомлення з його умовами, використання кредитних коштів, а також розмір наявної заборгованості.

Від відповідача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором, апеляційний суд переглядає судове рішення саме в цій частині.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку» (а.с. 34-34зв).

16.11.2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 22-33).

16.11.2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту,в якому визначено основні умови користування, процентна ставка (40.8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%) (а.с. 35-39).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачем отримано кредитні картки: «Універсальна» № НОМЕР_1 від 26.02.2013 року з терміном дії до 03/16, «PKPVC CLASSIC CHIP CREDIT 1-4%» №717271 від 26.02.2013 року з терміном дії до 02/17,»Універсальна» №63180 від 07/12/2016 року з терміном дії до 12/20, «Універсальна GOLD» №071214 від 11/05/2019 року з терміном дії до 03/23 (а.с. 21).

У наданій довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 міститься інформація про зміну кредитного ліміту (а.с. 20).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.02.2013 року вбачається, що станом на 08.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 122195,99 грн, з них 99682,28 грн заборгованість за тілом кредиту, 22513,17 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 17 19).

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н укладеним з ОСОБА_1 за період з 26.02.2013 року по 06.04.2023 року (а.с. 75-129).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості суми процентів за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 26.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку».

16.11.2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг.

Згідно з п. 3 заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч. але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом так способи підписів клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку. Кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах. Мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір.

Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Заперечення щодо підписання відповідачем даної заяви від останнього ні до суду першої

інстанції ні до апеляційної не надходили.

За таких обстав, апеляційний суд вважає, що підписавши заяву, відповідач погодився зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.02.2013 року вбачається, що станом на 08.03.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 122195,99 грн, зокрема, 22513,17 грн заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н укладеним з ОСОБА_1 за період з 26.02.2013 року по 06.04.2023 року.

Отже, апеляційним судом встановлено, що сторони узгодили те, що підписання заяви буде в електронному вигляді, тобто, підписуючи в електронному вигляді дану заяву, відповідач погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджена умови кредитування, проте суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, вказавши на відсутність підпису відповідача в Умовах, що призвело до ухвалення рішення, котре не відповідає нормам матеріального права та підлягає скасуванню у частині відмови у задоволенні стягнення відсотків у розмірі 22513,17 грн, оскільки заборгованості за відсотками доведена належними та допустимими доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині спору про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми відсотків за кредитом, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення суми відсотків за кредитом.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмір 2684,00 грн (а.с. 130), позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 4026,00 грн (а.с. 149), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року в частині відмови у стягненні суми відсотків за кредитним договором скасувати, в частині стягнення судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість відсотками за кредитним договором б/н від 26 лютого 2013 року в сумі 22513,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви - в розмірі 2684,00 грн, за подання апеляційної скарги - в розмірі 4026,00 грн, а всього 6710,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: