Дата документу 15.04.2024 Справа № 333/4325/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/4325/23 Головуючий у І інстанції: Михайлова А.В.
Провадження № 22-ц/807/580/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ПрАТ СК «УНІКА» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.09.2020 у с. Кремінне сталась ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок якої обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2021 у справі про адміністративне правопорушення № 336/5375/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що під час руху у автомобіля «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відірвалось заднє ліве колесо та пошкоджено автомобіль «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПРАТ «СК «УНІКА» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 200047833.

Власник пошкодженого автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся до ПРАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № ЕР 200047833.

Пошкодження автомобіля «FORD FOCUS» визнано страховим випадком, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату суми страхового відшкодування за полісом у розмірі 24523,75 грн.

Посилаючись на означені обставини та на положення ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «УНІКА» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства суму страхового відшкодування в розмірі 24523,75 грн та судовий збір.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «СК «УНІКА» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2021 у справі про адміністративне правопорушення № 336/5375/21 закрито провадження у зв`язку із закінченням строків для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, застосування якої можливе тільки за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, а в процесі розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, наявні підстави для відшкодування шкоди винуватцем ДТП страховій, що виплатила суму страхового відшкодування потерпілій особі, в порядку регресу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Балкового Р.Л. заперечує проти її доводів, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 11.09.2020, належних та допустимих доказів невинуватості та доказів на спростування доводів позивача матеріали справи не містять, а отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200047833, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 12.10.2021 у справі № 336/5375/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також встановлено таке.

«11 вересня 2020 року, о 16 год. 50 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 в с. Креміне, буд. 8 МКЗД32, ТОВ ДБУ57, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відірвалось заднє ліве колесо та пошкодило автомобіль «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п. 12.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих немає…

Пунктом 2.3. «а» Правил дорожнього руху, порушення якого на думку співробітника поліції зумовило ДТП, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність автомобіля, правильність розміщення та кріплення вантажу….

З урахуванням обставин, за яких сталась пригода, суддя доходить висновку, що ОСОБА_1 порушено п. 12.1 ПДР України, за змістом якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, ознаки якого повністю відповідають дорожній обстановці, яка склалась і за якої правопорушник не врахував, хоча мав змогу врахувати ризик потрапляння в яму на дорозі та відповідно до цього контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.»

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито без встановлення його вини у дорожньо-транспортній пригоді є помилковим.

Крім того, апеляційний суд встановив, що згідно зі страховим актом / наказом № 00373262/1 від 25.05.2020, сума страхового відшкодування, з урахуванням даних протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, які слід перерахувати власнику пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу - ОСОБА_3 , складає 24523,75.

Згідно з платіжним дорученням № 262484 від 29.11.2021 ПрАТ СК «УНІКА» перерахувала ОСОБА_3 суму страхового відшкодування за дорученням від 25.05.2020 в розмірі 24523,75 грн.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статті 16 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

Так, частиною 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних непереборних обставин.

Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 329/382/19.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Таким чином, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, адже постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 12.10.2021 у справі № 336/5375/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з порушенням Чугуєнком п. 12.1 ПДР України, а провадження у справі закрито внаслідок закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, її слід задовольнити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки новою постановою апеляційний суд задовольняє позовні вимоги, ПрАТ СК «УНІКА» має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги, які належить стягнути з відповідача.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» - задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року в цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, якою:

«Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму страхового відшкодування в розмірі 24523 (двадцять чотири тисячі п`ятсот двадцять три) гривні 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2684 грн та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 4026 гривень, що разом складає 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: