Справа № 523/5908/24
Провадження №2-о/523/285/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2024 р. суддя Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В., розглянув матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління реєстрації та міграції населення м. Реховот Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в Україні, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування під виключною (юридичною) опікою матері та постійно проживають разом з нею,

Встановив:

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Щелакову К. В. звернулась до суду з заявою в котрій просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2013 року по даний час, перебувають під виключною (юридичною) опікою їх матері - ОСОБА_1 та постійно проживають разом з нею.

Заяву обґрунтувала тим, що для того, щоб проживати однією сім`єю заявниці з її чоловіком, вона має намір отримати відповідне громадянство держави Ізраїль. За законодавством цієї країни, з метою отримання дозволу на проживання її дітей та отримання громадянства в Ізраїлі, вона має подати до Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, а саме: до Управління реєстрації та міграції населення у м. Реховот пакет відповідних документів. Серед переліку яких - рішення суду України щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, як мінімум останні два роки. На даний момент старшій донці - ОСОБА_3 17 років. У такому випадку, згідно з Інструкцією № 5.2.0008, яка діє на території Ізраїлю, заявниця зобов`язана пред`явити вказаному Управлінню рішення Українського суду про те, що за два попередні роки до подання заяви, її донька проживала разом з нею, і що опікується дитиною лише вона - ОСОБА_1 і щодо інших двох дітей, що саме заявниця є фактичним та юридичним опікуном дітей та приймає всі юридично значимі рішення відносно дітей самостійно.

З метою задоволення заяви ОСОБА_1 надала Міністерству внутрішніх справ Ізраїлю цілий ряд документів, які підтверджують, що діти постійно проживають разом з нею та ними опікується лише вона одна. Зокрема: заяви ОСОБА_2 , посвідчені нотаріально 28.09.2022 року, про надання згоди на постійне проживання та отримання громадянства в Ізраїлі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та надання згоди на повну опіку над його дітьми матір`ю - ОСОБА_1 .

Проте одних заяв батька дітей для отримання громадянства Ізраїлю не достатньо. Таким чином, відсутність рішення національного (Українського) суду щодо підтвердження фактичної та юридичної опіки над дітьми перешкоджає заявниці реалізувати її право та право її дітей, на отримання громадянства в державі Ізраїль.

Тому, встановлення факту, що діти заявниці постійно проживають разом з нею та про них піклується лише вона з 2013 року, має юридичне значення, оскільки це дасть можливість отримати дозвіл Управління реєстрації та міграції населення у м. Реховот Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на отримання їй та її дітям громадянства держави Ізраїль.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За вимогами статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно достатті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів справи заінтересована особа, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не позбавлений батьківських прав, не визнаний судом безвісно відсутнім.

Питання щодо встановлення факту перебування під виключною (юридичною) опікою матері та постійного проживання разом з нею може бути спірним і повинно вирішуватись між батьками відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, слід відмовити у відкритті провадження в справі заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління реєстрації та міграції населення м. Реховот Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в Україні, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування під виключною (юридичною) опікою матері та постійно проживають разом з нею.

Керуючись ст.ст. 315, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління реєстрації та міграції населення м. Реховот Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в Україні, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування під виключною (юридичною) опікою матері та постійно проживають разом з нею.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя