Провадження № 2/554/32/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді - Савченко Л.І.,

при секретарі - Грай К.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Котелевської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила розірвати шлюб зареєстрований 26 травня 2018 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 619, після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_4 »; визначити постійне місце проживання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_2 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які останнім усунуто в строк вказаний в ухвалі суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, зобов`язано Орган опіки та піклування Котелевської селищної ради скласти та надати суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей.

26 січня 2024 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову не заперечував , підтверджує факт припинення шлюбних стосунків, а також те, що розірвання шлюбу відповідає їхнім спільним інтересам. ОСОБА_3 повідомив, що за їхньою спільною з позивачем згодою постійне місце проживання їхній дітей визначено наступним чином: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з батьком, ОСОБА_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 . Розгляд справи просив здійснити без його участі (а.с.51).

14 лютого 2024 року від селищного голови Котелевської селищної ради Корост Т. до суду надійшло повідомлено про неможливість підготовки Органом опіки та піклування Висновку щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки встановлено, що ні мати - ОСОБА_2 , ні батько - ОСОБА_3 на території Котелевської селищної ради не проживають. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей покладались на розсуд суду (а.с.64).

У підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позов підтримав, з наведених у ньому підстав. На запитання суду повідомив, що сторони проживають за кордоном.

Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Суд заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини з огляду на таке.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що у разі, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Отже, положення статті 161 СК України щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини стосуються лише малолітніх дітей, тобто тих, які не досягли чотирнадцятирічного віку.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню, та які докази повинні бути зібрані, судом встановлено, що позовна заява не містить відомостей про звернення позивача до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дітей або вмотивованої відмови даних органів у розгляді її звернення.

Так, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що "Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло".

Беручи до уваги вищевикладене, позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дітей, зважаючи на те, що одна дитина проживає із позивачем, а інша із відповідачем.

Заява відповідача про не заперечення проти визначення місця проживання дітей у порядку, вказаному у позові, є фактично підтвердженням факту відсутністю спору.

З позову слідує, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дітей як такий відсутній, тобто позивачем не вказано в чому саме полягає спір між ним та відповідачем.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20.

Як вбачається із матеріалів сторонами за спільною згодою було погоджено місце проживання дітей , про що у відзиві зазначає сам відповідач та не заперечує проти цього, тому спір між сторонами на даний час відсутній, а провадження по справі в частині визначення місця проживання дітей підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Котелевської селищної ради, про визначення місця проживання дітей - закрити, за відсутністю предмету спору.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 12 квітня 2024 року.

Суддя Л.І.Савченко