№ 207/2851/23
№ 2/207/65/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 55472 гривні 96 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28 листопада 2014 року підписав анкету-заяву б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний рахунок, який в подальшому було збільшено до 43000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 22 травня 2023 року має заборгованість 55472 гривні 96 коп., яка складається з наступного:

-45142,58 грн. заборгованість за кредитом;

-10330,38 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-0,00 грн. - заборгованість за комісією;

-0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного позивач просив стягнутиз відповідачана користь позивача заборгованістьпо кредитному договору назагальну суму 55472 гривні 96 коп. та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, з урахуванням раніше наданого відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шишкін В.М. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнав, надав суду відзив, в якому заперечуючи проти позову вказував, що у позовній заяві йдеться про укладення між банком та ОСОБА_1 заяви-анкети про надання банківських послуг, яка у свою чергу визначає, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають кредитний договір. Але, такі документи, як Пам`ятка клієнта не надана, що унеможливлює повний та об`єктивний розгляд справи та порушує права сторони відповідача на формування власної правової позиції.

Дослідивши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (це єдиний документ, який містить підпис ОСОБА_1 ), можна зробити наступний висновок: ОСОБА_1 не обрав жодну з запропонованих йому видів карток: карта «Універсальна», карта для виплат, карта класу «Gold», преміальна карта.

З цієї ж анкети-заяви вбачається, що позичальник не обрав бажаний розмір кредитного ліміту і усі збільшення розміру кредитного ліміту здійснювалися без погодження з ОСОБА_1 . Відомості про інші істотні умови кредитного договору в анкеті-заяві відсутні взагалі.

Банк не надав суду жодного первинного документу бухгалтерського обліку стосовно збільшення (зменшення) кредитного ліміту.

Стосовно договору приєднання.

За змістом статті 634 цього Цивільного Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Доводи банку про те, що відсутність підпису відповідача в заяві-анкеті про приєднання до кредитного договору, при наявності її письмового свідчення про те, що він ознайомлений на сайті банку з цим документом не можуть бути прийняті до уваги.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до кредитного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та інші документи, з огляду на їх мінливий характер, через те що не підписані позичальником не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Посилання позивача на розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки виписка по рахунку не є первинним документом, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком роздруківка Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також звернув увагу на те, що Банк надав суду роздруківку паспорту споживчого кредиту, але паспорт, начебто підписаний ОСОБА_1 13.07.2021 року, тобто майже через 7 років після підписання заяви про приєднання до кредитного договору, строк дії цього «паспорту» лише до 28.07.2021 року. З документу не вбачається, до якого саме кредиту він відноситься.

Це ж саме стосується і наданих Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з яких не вбачається, що ОСОБА_1 з ними ознайомлений, а також у них містяться дані, які свідчать, що ці тарифи виготовлені пізніше, ніж у 2014 році і позичальник не мав можливості з ними ознайомитись.

У зв`язку з викладеним просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій вказують, що відзив необґрунтований та просять задовольнити позовні вимоги (арк.с. 105-112).

Враховуючи вищенаведене, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (арк. с. 16).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які він отримав шляхом самостійного роздрукування з сайту.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (ар.с. 21), Витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (ар.с. 22-50), копію паспорту споживчого кредиту (арк. с. 17-20).

Зазначена вище анкета-заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору. Відсутня також інформація про розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що заявником не було визначено вид замовлених банківських послуг (арк. с. 16). Немає жодних відміток картку «Універсальна» з яким саме тарифом має отримати відповідач, так як відповідно до наданих банком тарифів, їх існує чотири види: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract" та "Універсальна Gold" (ар.с. 21).

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22 травня 2023 року має заборгованість 55472 гривні 96 коп., яка складається з наступного:

-45142,58 грн. заборгованість за кредитом;

-10330,38 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-0,00 грн. - заборгованість за комісією;

0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вирішуючи позовні вимоги судом враховується правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,а такожусі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи вищевказане, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У анкеті-заяві від 28.11.2014 року, підписаної сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.11.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 342/180/17).

За наведених обставин, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не підписані позичальником, а самі Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.06.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, який додано до матеріалів позову, також не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та штрафні санкції, оскільки зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому надана 13.07.2021 року та зберігає чинність та є актуальною до 28.07.2021 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи позивача про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.

Крім того, слід звернути увагу, що анкету-заяву відповідач підписав 28.11.2014 року, а паспорт споживчого кредиту 13.07.2021 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.

Окрім цього, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу декількох кредитних продуктів, за якими вказані різні умови.

Отже, Паспорт споживчого кредиту це лише пропозиція банку споживачеві обрати будь-який з типів карток, яка підлягає оцінці споживачем, яким на підставі отриманої з паспорту інформації обираються бажані та прийнятні для нього умови, а банк в подальшому аналізує можливість надання кредиту на обраних умовах з урахуванням кредитоспроможності клієнта. Тобто цей паспорт лише передує укладенню самого договору, але не підмінює його, який на вже узгоджених умовах має бути підписаний між сторонами після вивчення клієнтом інформації, викладеної у паспорті споживчого кредиту.

До того ж, в анкеті-заяві відповідача не зазначено взагалі про те, що цей паспорт споживчого кредиту за визначеною ним програмою є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін.

Крім того суд вважає за необхідне зауважити, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Даючи оцінку паспорту споживчого кредиту, суд виходить з висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно яких слід розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

При ухваленні вищезазначеного рішення Верховний Суд вказав, що вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Таким чином, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 10330 грн. 38 коп., оскільки правомірність нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що відповідачем було активовану видану йому картку, він активно користувався виданою кредитною карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору.

Згідно наданої позивачем довідки суду довідки вбачається, що розмір кредитного ліміту відповідачу неодноразово змінювався та максимальний його розмір станом на 13.07.2021 року склав 43000,00 грн. (ар.с. 14).

Згідно матеріалів справи, позивачем у позовній заяві зазначений розмір заборгованості за кредитом в сумі 45142 грн. 58 коп., який позивач просить стягнути з відповідача.

Однак відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , 13.07.2021 року кредитний ліміт було збільшено до 43000,00 грн., та більше кредитний ліміт не змінювався (ар.с. 14).

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45142 грн. 58 коп., так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено. Оскільки банком не доведений розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 45142 грн. 58 коп., суд обґрунтовано доходить висновку про можливість стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 43000 грн. 00 коп.

Такий висновок відповідає висновку Верховного суду в постанові від 21.04.2021 року справа № 345/2633/20.

Аналогічна позиція була також висловлена Дніпровським апеляційним судом 25 березня 2021 року по справі № 173/1228/20, а також 01 квітня 2021 року по справі № 173/1509/20 та 08 лютого 2024 року по справі №207/2850/23.

Слід зазначити, що 08.02.2024 року Дніпровським апеляційним судом було розглянуто справу №207/2850/23, в якій викладено всі позиції, на які суд посилається в цьому рішенні, тобто позиція суду по даній справі повністю співпадає з позицією Дніпровського апеляційного суду у такій самій справі №207/2850/23.

Таким чином, з урахуванням усталеної судової практики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43000,00 грн., що також узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові від 03 липня 2019 року Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 223, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2014 року у розмірі загальної суми непогашеного тіла кредиту 43000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2080 грн. 51 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Юрченко