Справа № 182/997/23
Провадження № 2/0182/83/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.04.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_1 посилається на те, що 06 листопада 1965 року ОСОБА_2 уклала шлюб та проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При звернені до Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), для отримання свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 було надано висновок, що при укладанні шлюбу її померлий чоловік змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3. Незважаючи на це, її чоловік у подальшому залишався на прізвищі ОСОБА_3 . Так вони прожили разом у зареєстрованому шлюбі до смерті чоловіка, дбали один про одного, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, а коли ОСОБА_3 помер, ОСОБА_2 здійснила його поховання, як дружина. Увесь час спільного проживання ОСОБА_3 проживав у квартирі, де мешкала позивачка. Однак, у зв`язку з вищевказаними обставинами та наявними розбіжностями, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 змушена звернутись до суду та встановити той факт, що ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_2 . При цьому, встановлення даного факту для неї породжує юридичні наслідки та в подальшому дасть підстави для реалізації свого права на отримання спадщини після померлого чоловіка. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, представник позивача просить суд встановити той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був чоловіком ОСОБА_2 з 06 листопада 1965 року по день його смерті.

Позивачка в судове засідання не прибула, від її представника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.35).

Представник відповідача, будучи належним чино повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, про розгляд справи за їх відсутності, та просять прийняти рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.34).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Правилами ст.15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст.124, 129 Конституції України гарантовано, що задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, як це унормовано положеннями ч.2 ст.315 ЦПК України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя.

За правилами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями ст.27 СК України унормовано, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом, 06 листопада 1965 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який було зареєстровано відділом РАЦСу м.Бердянськ. Згідно з актовим записом № 61, складеним 09 січня 2023 року Нікопольським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , з метою отримання свідоцтва про шлюбу, звернулась до відділу реєстрації актів цивільного стану, однак, Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав ОСОБА_2 висновок із зазначенням того факту, що при укладанні шлюбу її померлий чоловік змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, натомість, вподальшому, не змінюючи документи, залишався на прізвищі ОСОБА_3 (а.с.7). Тобто, в даному випадку, наявні підстави вважати, що обставини, які склались, свідчать про той факт, що позивачка без ненадання вищевказаного документу позбавлена можливості та права на отримання спадкового майна, яке залишилось після її чоловіка ОСОБА_3 . Попри це, згідно матеріалів справи, а також доказів, які були долучені позивачкою до позову, у суду сумніву не викликає той факт, що сторони проживали спільно та перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6), а з причини невчинення померлим при житті відповідних дій та оформлення документів, безпосередньо зміни прізвища після реєстрації шлюбу, стали підставою для встановлення відповідного факту, який породжує юридичні наслідки.

У частині першій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідній запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя, другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа.

Тобто, в даному випадку, з урахуванням викладених обставин та заявлених вимог, наявні підстави вважати, що для позивачки встановлення факту реєстрації шлюбу має юридичне значення, оскільки від нього залежить захист її законних прав та інтересів. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у суді, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з цим вимоги обґрунтовані, а заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був чоловіком ОСОБА_2 з 06 листопада 1965 року по день його смерті.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал