ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3193/24 Справа № 189/3019/23 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л.,Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду, з уточненим 27 вересня 2023 року, позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 17 червня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Втім, ще до народження доньки відносини між нею та ОСОБА_2 не склалися. До того ж, відповідач є зрадником Батьківщини та свідомо підтримує окупаційну владу на Луганщині, він є членом терористичної організації ЛНР, свідомим сепаратистом, зневажає суверенітет та незалежність України, працює у так званій «прокуратурі ЛНР» та у тому числі «проводить розслідування» та переслідує і карає громадян за їх проукраїнську громадянську позицію. Відомості про нього містяться на сайті «МИРОТВОРЕЦЬ». Позивачка 16 грудня 2020 року звернулась до Зарічного районного суду м. Суми про розірвання шлюбу, не знаючи що вагітна. Наразі доньці виповнилось два роки, але відповідач байдужий до життя та здоров`я дитини. Він її жодного разу не бачив, не бере участі в її вихованні, не цікавиться розвитком доньки, не спілкується, не вітає зі святами, зовсім не допомагає матеріально, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому просить суд ухвалити рішенн,я яким позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; здійснити розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, та задовольнити ці позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказувала, що наявні усі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати перед усім інтересам доньки. Крім того, наразі вона має стосунки з чоловіком, який має намір стати для її доньки справжнім батьком.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 25 червня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 червня 2014 року Відділом ДРАЦС Слов`яносербського РУЮ у Луганській області, за актовим записом №34, розірвано.

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 09 липня 2021 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії довідки директора ТОВ НВП Бестінвест Куц В.А. №26 від 26 липня 2023 року, відповідач, батько дитини ОСОБА_2 не приводив дитину ОСОБА_3 для відвідування дитячого лікаря, не приводив доньку на щеплення до дитячого лікаря. Відомості про вживання батьком ОСОБА_2 заходів по оздоровленню дитини відсутні.

З копії довідки МЄІРЦ вбачається, що ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з висновку №1559/27.1-26 від 04 жовтня 2023 року про можливість позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає не доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків та констатував недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав. Суд взяв до уваги висновок №1559/27.1-26 Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради від 04 жовтня 2023 року та критично віднісся до показів свідків. В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання доньки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення оскаржується лише в частині відмови у позбавленні батьківських прав та в іншій частині апеляційним судом не переглядається на підставі ст. 367 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, провадження № 61-12305св18).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, провадження

№ 61-13752св19, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, провадження № 61-8883св19, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, провадження № 61-4014св20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, провадження № 61-21461св19, від 29 липня

2021 року у справі № 686/16892/20, провадження № 61-6807св21.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов`язки. Однак позивачка не надала суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов`язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини чи жорсткого поводження з нею протягом тривалого часу. Позивачем не доведено, що відповідач остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі є хибними.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні усі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати перед усім інтересам дитини не знайшли свого підтвердження в ході перегляду оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наразі вона має стосунки з чоловіком, який має намір стати для її доньки справжнім батьком, не можуть слугувати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров