Справа № 462/1408/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою та перебуває в користуванні позивача, відповідачів та трьох неповнолітніх дітей (батьком яких є позивач). Відповідачі з березня 2021 року не проживають у зазначеній квартирі, оскільки виїхали за кордон. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву в якій просять розглядати справу у їх відсутності, позов визнають та просять його задоволити.

За таких обставин, оскільки відповідачі визнали позов, згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано шість осіб, а саме: позивач ОСОБА_2 , його діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.71/.

З довідки ОСББ «Широка 94» від 29 червня 2023 року та від 15 січня 2024 року № 15/01 убачається, що в квартирі АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають з березня 2021 року по даний час /а.с.8,10/.

Окрім цього, як убачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-18646/18/24-Вих. від 15 березня 2024 року, відповідач ОСОБА_3 за період з 03 березня 2021 року по 01 жовтня 2023 року знаходилась на території України лише 14 днів та після 01 жовтня 2023 року до України не поверталась, а відповідач ОСОБА_4 не перебував на території України з 13 лютого 2022 року /а.с.39/.

Таким чином, судом встановлено, що у спірному житлі із шести вищевказаних мешканців проживають лише четверо осіб, а саме: позивач та його діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме з березня 2021 року.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи, що відповідачі добровільно, з власної ініціативи залишили спірне житлове приміщення у березні 2021 року та більше 3 років у ньому не мешкають, а з цього періоду постійно проживають за кордоном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачами подано заяву про визнання позову, при поданні позову позивачем сплачено 2424 грн. судового збору /а.с.11/, а тому ОСОБА_2 слід повернути з державного бюджету 1212 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова (, що розташоване за адресою: вул. Виговського, буд. 34, м. Львів) повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн., сплачений 16 лютого 2024 року відповідно до квитанції № КК8Е-А236-ЕКМО-А084.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Відповідачі: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_2 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складаний 12 квітня 2024 року.

Суддя:

Оригінал рішення.