Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/676/24
Справа № 279/794/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу №279/794/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 07.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " 1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 (далі-позичальник) було укладено договір позики №72188147. Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх змість, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Цей договір укладений у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики.

14.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєтру боржників №8 від 26.07.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення богів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21963,75 грн., з яких 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16463,75 - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 12.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3384642. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворений, шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора і був направленийна номер мобільного телефону відповідача. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил.

19.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19102023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" передає Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю " Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" зобов`язалось протягом 10 робочих днів з дати відступлення вимоги за кредитним договором повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в Особистому кабінеті і яка зазначена в кредитному договорі.

Проте, всупереч умовам договору позики а також, незважаючи на повідомлення відповідач не виконав своїх зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №3384642 в розмірі 7575,96 грн, з яких: 1200 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6375,96 грн. - сума заборгованості за процентами, за договором позики №72188147 в розмірі 21963,75 грн., з яких: 5500грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16463,75 грн. - сума заборгованості за відсотками. А всього заборгованість відповідача за договорами складає 29539,71 грн..

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та договором позики у розмірі 29539,71 грн. та понесені судові витрати.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказавши, що з матеріалів справи впливає, що 14.06.2024 року ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем було укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" передає/відступає позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників вказаними в Реєстрі боржників, згідно п.1.2. договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, 19.10.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем було укладено договір факторингу №19102023, згідно з яким ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, згідно п.1.2 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в такий же спосіб в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. Як випливає з позовної заяви та доданих до неї документів 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем було укладено договір факторингу №14/06/21. В якості доказів своїх позовних вимог позивач надав лише копію акту прийому-передачі реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року, як додатки до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. При цьому в акті відсутня інформація про визначення вимоги та до яких саме боржників, а витяг з реєстру не підписаний сторонами договору факторингу. Разом з тим, з аналізу вище договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" перейшло до нового кредитора починаючи ще 14.06.2021 року, а сам кредитний договір №72188147 був укладений 07.01.2023 року, тобто трохи менше ніж через два роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже він не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" щодо відповідача на момент укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та ТОВ "Лінеура Україна" на момент укладення Договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року в останньому не вказано.

Від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до позивача відносно відповідача, а твердження відповідача щодо недоведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необгрунтованими та безпідставним, тому просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору кредиту, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

07.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 (далі-позичальник) було укладено договір позики №72188147, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Сума позики склала 4050 грн., процентна ставка у розмірі 2,5%, строк, на який надається позика 30 днів.

Крім того, 12.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3384642, за яким Товариство надало клієнту грошові кошти у сумі 1200 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99%.

Згідно з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №3384642 станом на 31.12.2023 року складає 7575,96 грн..

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до третіх осіб - боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників №8 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 значиться боржник ОСОБА_1 , договір позики №72188147, загальна заборгованість 21963,75 грн.

19.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19102023.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір №3384642, загальна заборгованість 7575,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Розглядаючи законність правонаступництва позивача за грошовою вимогою за цим кредитним договором, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України , правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 р. у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Так, судом встановлено, що договір позики №72188147 між Товариством з обмеженою відповідальністю " 1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 був укладений 07.01.2023, тоді як договір факторингу №14/06/21 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", на який посилається позивач як на підставу переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 , був укладений 14.06.2021, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.

За таких обставин, передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу, неможливо. А тому право вимоги до відповідача позивачем за договором факторингу від 14.06.2021 набуто не було та відповідно не могло бути передано в подальшому за договором факторингу від 19.10.2023 року.

Таким чином, позивач не набув прав первісного кредитора, а отже не має права пред`являти свої вимоги до відповідача

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.

На підставі викладеного, підстави для задоволення позовних вимог не встановлені, тому суд відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 263-265, 1054, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю"Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №72188147 від 07.01.2023 року та кредитним договором №3384642 від 12.01.2023 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю"Фінансова компанія"Європейська агенція з повернення боргів", місце знаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: 07400, Київська область, м. Бровари, Лісова,2,поверх 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Волкова Н.Я.