Справа № 308/3265/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2022 року у кримінальному провадженні, відмості про яке внесені до ЄРДР за №000951 від 17.08.2022 гр. ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за ч.2 cт. 125 КК України, а саме за те, що 15.08.2022 року, близько 23 години 30 хвилини, перебуваючи біля АВС «Лечо», що по вул. 8-го Березня,33 м. Ужгород Закарпатської області , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_4 , своїми руками штовхнув потерпілого ОСОБА_4 в груди, від чого останній не втримався на ногах та впав на землю, в положенні лежачі на спині.

Після, як потерпілий ОСОБА_4 підвівся на ноги, продовжуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_4 не менше двох ударів, своїми руками стиснутими в кулак, один з яких в область обличчя, а іншій в область тулуба, від яких потерпілий повторно не втримався на ногах, впав на землю та втратив свідомість.

В результаті вищевказаних дій, потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана потиличної ділянки, множинні забої лицевого відділу голови справа. Синців на шкірних покривах правої орбітальної ділянки, правої щічної частини голови, лівої клубової ділянки тазу. Набряку м`яких тканин правої щічної ділянки. Садна на шкірних покривах попередньо-зовнішньої поверхні правого колінного суглобу, що відповідно до висновку експерта №267 від 22 серпня 2022 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних кримінально-правових діянь ОСОБА_3 йому завдана матеріальна та моральна шкода.

Вказує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень поніс значні матеріальні витрати, пов?язані з придбанням ліків для тривалого лікування наслідків, які настали через заподіяння тілесних ушкоджень. Так у період з 15 серпня по грудень 2022 року позивачем придбано ліків на загальну суму 3247,18 гривень.

Окрім того, під час нанесення позивачу тілесних ушкоджень, гр. ОСОБА_3 пошкодив останньому окуляри, у зв?язку з чим він був змушений придбати нові на суму 2780, 00 гривень. Вказує, що також ОСОБА_3 викрав його телефон марки «Redmi Note 5", який позивач придбав 14.07.2018 року за 8037,00грн., вартість якого з урахуванням зносу на вторинному ринку станом на день подання позову складає 2000,00 гривень.

Позивач зазначає, що розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 8027,18 грн., що складається із вартості придбаних ліків у розмірі - 3247,18 грн., вартості пошкоджених окулярів -2780, 00 грн., вартості викраденого телефону марки «Redmi Note 5" - 2000,00 грн.

Крім того, як зазначає позивач, неправомірними діями відповідача йому також завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав з боку відповідача, у порушені його нормального життєвого ритму, адже вже більше шести місяців, після вчинення ОСОБА_3 протиправного кримінального діяння ОСОБА_4 не може повністю відновити своє здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 5 мінімальних розмірів заробітної плати на час вчинення вказаного правопорушення , що становить 32 500 грн. 00 коп.

Оскільки, на думку позивача, внаслідок дій відповідача йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, а відповідач - ОСОБА_3 визнаний винним за умисне легке тілесне ушкодження , що спричинило ОСОБА_4 короткочасний розлад здоров`я, в добровільному порядку відповідач завдану шкоду не відшкодував, з посиланням на викладене, просить суд ухвалити рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 8027,18 грн. та суму завданої моральної шкоди в розмірі 32 500,00 грн.

Виклад позицій сторін по справі:

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовільнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовільнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явивя, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за №230, №569, №208, №676, та «рекомендоване повідомлення вручено» за №106.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви, клопотання:

30.10.2023 року позивачем подано заяву про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивача та представника позивача.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

18.07.2023 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

30.10.2023 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено , що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2022 року у кримінальному провадженні, відмості про яке внесені до ЄРДР за №000951 від 17.08.2022 гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а саме за те, що 15.08.2022 року завдав ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вирок суду у справі № 308/11438/22 набрав законної сили 06 грудня 2022 року.

Потерпілий ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні цивільний позов не заявляв.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі викладеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_3 у нанесенні 15.08.2022 року гр. ОСОБА_1 легкіх тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14, зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18).

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з належних та допустимих доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження понесених позивачем витрат в сумі 3247,18 грн. на придбання необхідних медикаментів, до суду надано фіскальні чеки. Отже, позивачем доведено належними доказами витрати на придбання необхідних медикаментів в сумі 3247,18 грн., а саме фіскальними чеками про оплату ліків, долученими до матеріалів справи.

Із матеріалів даної справи вбачається, що позивачем до даної справи було долучено копію квитанції на суму 2780,00 грн., на підтвердження його витрат на придбання окулярів, які йому пошкодив відповідач під час нанесення тілесних ушкоджень.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент нанесення гр. ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 15.08.2022 року останній мав окуляри , а також , що окуляри були пошкоджені в результаті нанесення гр. ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 15.08.2022 року до суду не надано, а відтак суд не приймає до уваги вказану квитанцію на суму 2780,00 грн.

Щодо вимог про відшкодування понесених позивачем витрат в сумі 2000,00 грн. за викрадений гр. ОСОБА_3 телефон, то судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту крадіжки у гр. ОСОБА_1 телефону марки «Redmi Note 5". Згідно долученого до матеріалів справи вироку вбачається, що ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст. 125 КК України. Відомості про вчинення іншого кримінального правопорушення у вигляді крадіжки вирок не містить.

Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження завданих матеріальних збитків в сумі 2000,00 грн., що складають вартість викраденого гр. ОСОБА_3 у гр. ОСОБА_1 телефону марки «Redmi Note 5",суд приходить до висновку що такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, порушенням звичного життєвого укладу позивача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 позивачеві завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, їх негативному наслідку, порушенням його звичного життєвого укладу, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України.

Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в цьому процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в становище суттєво менш сприятливе в порівнянні з опонентом, суд приходить до висновків виключно на основі зібраних у матеріалах справи доказів, керуючись верховенством права.

Враховуючи викладене правове регулювання, суд дійшов висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення йому була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, незручностях і дискомфорті, душевних стражданнях у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень.

Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивача , час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача, необхідність змін звичного способу життя позивачем після нанесення йому тілесних ушкоджень , суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості визначає розмір моральної шкоди в сумі 8 000, 00грн. , частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 32 500,00 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з конкретних обставин справи, які мають суттєве значення, приймає до уваги характер, тривалість та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , характер кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 відносно позивача, ті обставини, що з часу такої події минуло майже два роки, протягом яких він не отримав від відповідача жодної сатисфакції, тому враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважає, що належному і дійсному розміру моральної шкоди відповідатиме 8000,00 грн.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору .

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача суми моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка у загальному розмірі складає 40527,18 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрунтнованість стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди в розмірі - 3247,18 грн. та суми завданої моральної шкоди у розмірі 8000,00 гривень.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума у розмірі 434,30 гривень за позовну вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди (1073,60 грн. * 8000 /32500) та 264,27 гривень за позовну вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди (1073,60 грн. * 3247,18 /8027,18).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 434,30 гривень за позовну вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди та 264,27 гривень за позовну вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 280-283, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму завданої матеріальної шкоди в розмірі - 3247,18 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму завданої моральної шкоди у розмірі 8000,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір за позовну вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 434,30 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір за позовну вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 264,27 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Дата складання повного тексту рішення суду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці - 15.04.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца