ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3774/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання - Долею М.А.,

за участю

представника позивача - Стовбуна О.Й. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року АТ «Альфа - Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі по тексту також позивач, банк, кредиток) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту також відповідач), в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,0738 га, кадастровий номер :90:021:0019, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарський будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 35 617,39 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 13 771,79 дол. США, заборгованість за відсотками 15 478,87 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2 527,13 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3 839,60 дол. США, шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Позовна заява обґрунтована наступним. 11.08.2008 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 380/2067/08-Пі (далі по тексту також кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 36 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути кредитні кошти в порядку та на умовах, що визначені договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 11. 08.2008 між банком та відповідачем укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,0738 га, кадастровий номер :90:021:0019, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарський будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, в результаті чого станом на 24.06.2020 має заборгованість, яка складається зі суми боргу по кредиту - 13 771,79 дол. США; суми боргу за відсотками - 15 478,87 дол. США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 527,13 дол. США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3 839,60 дол. США., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.11.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання.

Ухвалою від 03.06.2021 закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.

27.07.2021 відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву. Заперечення щодо заявлених позовних вимог відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не доведено розміру заборгованості та пропущено строк позовної давності. Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 24.09.2012, тобто відповідно до п. 4.4. кредитного договору, у січні 2013 року настав строк погашення кредиту у повному обсязі, а отже строк позовної давності сплив у січні 2016 року. Позов до суду поданий лише у жовтні 2020 року. Заборгованість по кредиту, в тому числі відсотків, розрахована станом на 24.06.2020, тобто за період, коли строк дії кредитного договору вже скінчився, а кредитор на мав права нараховувати відсотки та штрафні санкції. Вказані обставини встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі № 753/143/18 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», треті особи приватний нотаріус Чуловський В.А., приватний виконавець Варава Р.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Сторона зазначає, що визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги у кредитному зобов`язанні, яке є основним. Заперечуючи також достовірність наданих позивачем розрахунків, відповідач просить відмовити у задоволені позову.

27.07.2021 відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності, клопотанням про витребування доказів у справі та заявою про повернення у підготовче провадження.

Протокольною ухвалою від 05.08.2021 суд задовольнив клопотання відповідача про повернення до підготовчого провадження.

01.09.2021 до суду від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла відповідь на відзив. Твердження відповідача про пропуск строку позовної давності позивач не визнає, посилаючись на те, що умовами кредитного договору було передбачено, що кінцевим терміном погашення заборгованості є 10.08.2018, а договором про внесення змін № 1 до кредитного договору сторони погодили, що кінцевий термін погашення заборгованості є 10.08.2020. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуті не були, проценти за кредитом, тіло кредиту та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується копіями виписок, за яким відбулася видача кредиту у сумі 36 000,00 дол. США. Окрім того, відповідач також приступив до виконання кредитного договору та на протязі тривалого часу сплачував чергові платежі про кредитному договору. Стосовно відправлення вимоги за невірною адресою, то відповідно до умов кредитного договору, адреса відповідача була зазначена АДРЕСА_2 . Жодних повідомлень від відповідача про зміну адреси до банку не надходило.

Ухвалою від 18.10.2021 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у АТ «Альфа-Банк» належним чином завірені копії: кредитної справи за кредитним договором № 380/2067/08-Пі від 11 серпня 2008 року; платіжних документів про надання ОСОБА_2 кредиту та отримання його нею (заяви на видачу готівки з позичкового рахунку № НОМЕР_1 та квитанції про отримання; меморіальних ордерів про зарахування кредитних коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 ); документів, що підтверджують відкриття ОСОБА_2 рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції, зокрема, використання кредиту, наданого ОСОБА_2 в іноземній валюті, як засобу платежу; генеральної ліцензії банку АТ «Укрсоцбанк»; витягів за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за кредитним договором № 380/2067/08-Пі від 11 серпня 2008 року за весь період дії кредитного договору в розрізі обліку заборгованості за кредитом, простроченим кредитом, процентах, прострочених процентах, комісії, простроченої комісії, пені з урахуванням переносів (включно з періодами до/після переносу сальдо).

Ухвалою від 01.02.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

12.12.2022 до суду надійшла заява про заміну сторони її правонаступником, а сам залучення до участі у справі замість позивача АТ «Альфа-Банк» його правонаступника АТ «Сенс-Банк».

Протокольною ухвалою від 12.12.2022 вказане клопотання задоволено.

Ухвалою від 12.12.2022, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.04.2023, позовну заяву АТ «Сенс-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Постановою Верховного суду від 10.01.2024 задоволено касаційну скаргу АТ «Сенс-Банк», ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 17.04.2023 скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на підстави, викладені в письмових заявах.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючсь на пропущення строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення учасників спрви, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

11.08.2008 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/2067/08-Пі.

АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на АТ «Укрсоцбанк», був реорганізований шляхом приєднання до АТ «Альфа - банк» 15.10. 2019. 12.08.2022 було прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк», про що 30.11.2022 внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ та статуту юридичної особи. Отже, наразі АТ «Сенс Банк» є правонаступником АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Відповідно до п.1.1.1. кредитного договору, кредитор надав позичальнику кошти на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 36 000, дол. США зі сплатою 14 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10.08.2018 року. Надання кредиту здійснюватиметься окремими частинами - траншами. Кредит надається позивачу на поточні потреби (п. 1.2).

22.02.2010 між банком та відповідачем укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якого повернення кредиту здійснюється згідно графіка, викладеного в п. 1.1.2 Договору, рівними платежами по 291 долару США щомісячно, починаючи з травня 2011 року і з кінцевим терміном погашення 10.08.2020.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит. В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 24.06.2020 має заборгованість 35 617,39 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 11.08.2008 між банком та відповідачем укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,0738 га, кадастровий номер :90:021:0019, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарський будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 іпотечного договору визначено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору, 22.02.2010 сторони внесли відповідні зміни до іпотечного договору, про що підписали договір про внесення змін до іпотечного договору.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між сторонами виник спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором та договором майнового забезпечення, який стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання зобов`язання за кредитними договорами.

На підтвердження неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором та порушення строків погашення кредиту, банком надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 24.06.2020, яка складається зі суми боргу по кредиту - 13 771,79 дол. США; суми боргу за відсотками - 15 478,87 дол. США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 527,13 дол. США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3 839,60 дол. США. (т.1 а.с.17-19)

Правильність наведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано.

З поданих позивачем розрахунків слідує, що у період з 11.08.2008 банком розпочато здійснення нарахування відсотків на фактичний залишок заборгованості за кредитом із застосуванням відсоткової ставки на рівні 14 % річних.

Досліджені судом у сукупності з відомостями про рух коштів по рахунку надані позивачем розрахунки заборгованості, які поширюють відомості про суму отриманих коштів, періоди їх повернення позичальником, порядок нарахування та сплати відсотків, приймаються судом як докази порушення невиконання відповідачем умов кредитного договору та дають підстави прийти до висновку щодо наявності у відповідача безсумнівної заборгованості за кредитним договором.

Посилання відповідача на те, що матеріалами справи не доведено надання їй кредитних коштів суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданих документів, відповідач приступила до виконання кредитного договору та на протязі тривалого часу сплачувала чергові платежі про кредитному договору.

Щодо твердження відповідача про неправомірність надання банком кредиту в іноземній валюті, оскільки банк на мав індивідуальної ліцензії суд зазначає наступне.

На час виникнення укладення між сторонами кредитного договору, нормативним актом, який регулював правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, був, зокрема, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до статті 5 вказаного Декрету КМУ, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту другого статті 5 Декрету КМУ.

За змістом статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час укладення кредитного договору) операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик визначались як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлювався також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у пункті 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що на час укладення кредитного договору від 11.08.2008, банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до вимог підпункту «в» пункту четвертого статті 5 Декрету КМУ індивідуальної ліцензії потребують операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, які законодавством не встановлені.

Отже, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ була наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Тобто надання кредитів у іноземній валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечило вимогам законодавства України чинного на час укладення оспорюваного кредитного договору.

Як неодноразово встановлено у Постановах Верховного Суду, АКБ «Укрсоцбанк» мало банківську ліцензію Національного банку України від 29 грудня 2001 року № 5 і всі до неї додатки, у тому числі на операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, а тому мало право здійснювати кредитування в іноземній валюті на момент укладення кредитного договору 11.08.2008.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що банк у порушення вимог Закону «Про іпотеку» належним чином не направив їй вимогу про усунення порушення.

Як вбачається з матеріалів справи 26.06.2020 АТ «Альфа-Банк» на адресу, яка була зазначена у кредитному договорі та договорі іпотеки, а саме АДРЕСА_2 , направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень.

З наданого відповідачем рішення виконавчого комітету Баришевської селищної ради Київської області про впорядкуванння адщреси житлового будинку, який належить ОСОБА_2 та земельної ділянки від 11.09.2015 житловому будинку,я кий розташований в АДРЕСА_2 та перебуває у користуванні ОСОБА_2 , адресу: АДРЕСА_3 ( т.1 а.с. 90)

Натомість відповідач, у порушення умов п.3.3.13 кредитного договору, не повідомила банк про зміну адреси.

Виходячи з наведеного, на переконання суду, позивачем обґрунтовано заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій представник просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності до всіх вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (т.1 а.с.94).

Законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розміром. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

З наданих банком розрахунків заборгованості, судом встановлено, що останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитом (строкова заборгованість) мало місце 24.09.2012. (т.1 а.с.17)

Доказів вчинення боржником інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно умов кредитного договору від 11.08.2008, позичальник, серед іншого, зобов`язаний: сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та комісії в порядку, визначеному пунктами 2.5, 2.6; своєчасно та в повному обсязі повертати кредит в порядку визначеному в пункті 1.1. цього договру ( пп.3.3.4., 3.3.5договору).

Відповідно до пункту 4.4. крединого договору від 11.08.2008, сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунтів 3.3.4., 3.3.5. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів підряд, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і відповідно, позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня пісяля закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборговканість за цим договором (строкову та прогстрочену) та погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору.

Отже, безпосередньо в договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії передбачені обставини при настанні яких умови договору змінюються та строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Як убачається з матеріалів справи, сторони кредитного договору встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 10.08.2020 включно, так і строки виконання зобов`язань із щомісячним погашенням платежів - до 25 числа кожного місяця включно (т. 1 а.с.11).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами укладеного між сторонами у справі кредитного договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то у випадку прострочення погашення заборгованості (невиконання, неналежного виконання) протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Як вже зазначалося вище, погашення заборгованості останній раз мало місце 24.09.2012, отже до 25.10.2012 позичальник черговий щомісячний платіж не здійснив, тому початком перебігу позовної давності є 25.01.2013.

З наведеного вбачається, що банк мав право звернутися з вимогою до відповідача про стягнення боргу за основним зобов`язанням з 25.01.2013протягом трьох років, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у жовтні 2020 року, тобто з пропуском позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заствлене майно тощо).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давнсті (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.07.2020 за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 25.08.2017, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 17242, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельної ділянки площею 0, 0738 га, кадастровий № :90:021:0019, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач це рішення суду не оскаржувув.

Суд вважає, що суб`єкт цивільного права має можливість вибору форми захисту, тобто вдатися до юрисдикційного (судового, іншого) або неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, зокрема має можливість поєднання цих форм; звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певним ризиком, пов`язаним, зокрема, з пропуском позовної давності; вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності для звернення до суду, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг; визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності для звернення до суду.

Таким чином суд вважає, що з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні заявлених позовних вимог позивачеві відмовлено, тому не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 15.04.2024.