Провадження № 2/756/1397/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засідаанні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу. У обґрунтування заявлених вимог зазначила, що позивач перебуває у шлюбі зі ОСОБА_2 , який був зареєстрований 17 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1423. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинились з грудня 2022 року, спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейні відносини, сімейне життя та обов`язки. Вважає, що примирення між сторонами неможливе, шлюб суперечить її інтересам та інтересам чоловіка (інтересам дитини), тому просить розірвати шлюб.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.12.2023 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

06.03.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гусака Ю.М. надійшла заява, в якій просить суд надати сторонам строк на примирення терміном у шість місяців, в обґрунтування чого вказує, що з початку укладання шлюбу, так і по сьогоднішній день відповідач намагається зберегти свій шлюб. Час від часу у сторін дійсно виникають непорозуміння стосовно подальшої долі сім`ї, які рідко переходять у конфлікт, але вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у сторін не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у складі сім`ї і тим самим вони пред`являють один до одного неузгоджені очікування і вимоги, які призводять до тимчасового непорозуміння. Відповідач намагається та докладає зусилля щодо врегулювання спірних питань між сторонами без застосування надмірних емоцій, намагаюсь всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Свій вклад у виконанні своїх обов`язків як чоловік відповідач намагається виконувати, а саме за вимогою допомагає своїй дитини і за її бажанням приймає участь в її вихованні. Відповідач працевлаштований і за необхідністю допомагає сім`ї. Відповідач вважає, що усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Сторони мають спільну малолітню дитину і відповідач хоче, щоб дитина росла в повноцінній родині. Про намір розірвати шлюб позивач жодного разу не повідомляла відповідача. Про подану позовну заяву про розірвання шлюбу, відповідач дізнався через додаток "ДІЯ". Відповідач зацікавлений у збереженні сім`ї з позивачем. Та вважає, що у сторін є шанс налагодити стосунки та виховувати дитину в повноцінній сім`ї, станом на дату подання цієї заяви підстави для остаточного розірвання шлюбу, відсутні.

07.03.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява, у якій остання заперечила проти задоволення клопотання відповідача щодо надання їм строку на примирення, оскільки протягом року перебуває у відносинах з іншим чоловіком, відтак, просить відмовити у задоволенні клопотання про надання примирення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.03.2024 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гусака Ю.М. про надання строку на примирення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовлено.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася. При цьому, 26.03.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, 08.04.2024 до суду від представника відповідача - адвоката Гусак Ю.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, у якій зазначається, що представник відповідача позовні вимоги про розірвання шлюбу не підтримує.

Крім того, цього ж числа, від представника відповідача надійшла повторна заява про надати сторонам строку на примирення, оскільки зазначає представник відповідача не отримував заперечення позивачки проти надання строку на примирення, відтак, не мав можливості надати заперечення на її доводи.

Розглянувши повторну заяву представника відповідача про надання строку для примирення сторін, необхідне зазначити наступне.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заперечувала проти збереження шлюбу та надання строку на примирення.

Провадження у даній справі відкрито 26.01.2024. Протягом цього часу сторони справи, маючи взаємне бажання до примирення, мали час для налагодження взаємовідносин та примирення подружжя. Проте, будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом цього часу до суду не надходило. Таким чином, враховуючи позицію позивачки у справі, яка заперечує проти збереження шлюбу, тривалість часу протягом якого сторони мали можливість примиритися, а також те, що надання строку на примирення є правом суду, а не його обов`язком, суд вважає, що повторна заява представника відповідача про надання строку для примирення не підлягає до задоволення.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що 17 вересня 2011 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1423, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2011.

Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.08.2015.

Відповідно до ч.1 ст.112 СК України при розгляді справи суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ФернандесМартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Відповідачем не було надано об`єктивних доказів, які б свідчили про можливість збереження сім`ї.

Враховуючи наведене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скориставсь даним правом та звернувсь до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, вважає його таким, що не підлягає збереженню. Оскільки, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено положеннями чинного законодавства, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 17 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1423, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2011.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Шлюб вважати розірваним після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 );

2. Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя М.М. Ткач