Провадження № 22-ц/801/703/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуСправа № 127/32358/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року, ухвалене суддею Бойко В.М. в м. Вінниці, повне рішення складено 31 січня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2008 року народження, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини. Також просила стягнути з ОСОБА_1 1 500 грн за надання правничої допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2007 року сторони уклали шлюб, який розірвано згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2018 року у справі №127/11455/18-ц.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає разом з позивачем.

Оскільки позивачка не може одна забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому вважає, що батько дитини, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини всіх доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 гривень.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

В решті вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на користь позивачки аліменти на сина ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він є особою працездатного віку, має офіційну роботу та стабільний заробіток, а отже має об`єктивну можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, що є більше за рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України. Він допомагає своєму сину Арсену, що виражається більше не в матеріальній, а в натуральній формі (смартфони, одяг, взуття, продукти харчування). У подальшому, крім 1/8 частини свого заробітку (доходу), які будуть перераховуватися позивачці, в міру можливостей він продовжуватиме напряму допомагати сину, купуючи йому необхідне для навчання та відпочинку. Поза увагою суду залишилася та обставина, що у нього є дружина ОСОБА_4 та спільна дитина малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судом залишено також поза увагою, що син отримує соціальну стипендію. За період проживання сина з його батьками позивачка взагалі не приймала участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні і не займалася його розвитком. Витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500 гривень не підтверджені документально.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2018 року (а.с.4).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26 червня 2023 року №39028 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки від 29 вересня 2023 року №991, виданої Вінницько-Хутірським старостинським округом, за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вінницько-Хутірський старостинський округ, масив «Вінницькі Хутори-2», садове товариство «Сокіл», вулиця Авіаційна №4, проживають без реєстрації місця проживання та пов`язані спільним побутом (сімейні відносини): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до довідки від 31 серпня 2023 року №568, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій», ОСОБА_3 є студентом гр. 1-АМ-2 першого курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій» з 01 вересня 2023 року. Термін навчання до 30 червня 2027 року (а.с.7).

ОСОБА_1 11 березня 2022 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 березня 2022 року (а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 2023 року (а.с.26).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кімната 126 в гуртожитку загальною площею 16,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :02:0025:0230 (а.с.27,47).

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

У ч. 1, 3 ст. 181 СК України зазначено, шо способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції, врахувавши вікову категорію дитини ОСОБА_3 , який навчається у коледжі та звичайні його потреби, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, який має змогу сплачувати визначений судом розмір аліментів, оскільки офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, застосувавши положення статей 182, 183 СК України, на підставі поданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення аліментів в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача відповідає нормам закону та є необхідним і достатнім для дитини відповідного віку.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що він є особою працездатного віку, має офіційну роботу та стабільний заробіток, отже має об`єктивну можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісячно, що перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

У ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (на момент ухвалення рішення), з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку.

При цьому, ОСОБА_1 , зазначаючи про наявність в нього офіційної роботи та стабільного заробітку, доказів на підтвердження цьому не надає та розміру свого заробітку (доходу) не зазначає.

Відповідач також є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :02:0025:0230, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля». Вказане свідчить про наявність у ОСОБА_1 додаткового доходу.

За відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, суд позбавлений можливості встановити як саме 1/8 частка його заробітку (доходу) буде співвідноситися з прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку та чи буде вказаний розмір аліментів перевищувати рекомендований розмір аліментів.

ОСОБА_1 зазначає також про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт наявності у нього дружини та їх спільної дитини, яких він забезпечує.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки зі змісту рішення суду слідує, що вказані обставини були взяті судом до уваги при визначені розміру аліментів.

Крім того, та обставина, що ОСОБА_1 має нову сім`ю та здійснює її утримання не звільняє його від обов`язку утримувати дитину від попереднього шлюбу. Утворюючи іншу сім`ю відповідач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати, а також виконувати відповідні обов`язки в помірному розмірі щодо дитини від попереднього шлюбу.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя

Виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

У справі встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю. Отже, в основному витрати на харчування, одяг, відпочинок, тощо несе ОСОБА_2 , що не спростовано в свою чергу ОСОБА_1 ..

Факт отримання неповнолітнім ОСОБА_3 стипендії не впливає на обов`язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.

А додана ОСОБА_1 до апеляційної скарги довідка Відокремленого структурного підрозділу «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій» від 29 листопада 2023 року №78 про нарахування ОСОБА_3 стипендії не приймається апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Однак, ОСОБА_1 доказів неможливості подання згаданої довідки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надав.

Доводи апеляційної скарги з приводу неприйняття позивачкою участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина під час його проживання з батьками відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки вказані обставини не входять до предмета доказування у даній справі.

Відтак, висновки суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів не спростовані ОСОБА_1 ..

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру витрат на правничу допомогу.

В позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано квитанцію №11 від 19 жовтня 2023 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Кондратюк В.М. 1 500 грн.

У ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

ОСОБА_2 до позовної заяви не додала договору про надання правничої допомоги, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити, які саме умови були погоджені між сторонами договору, зокрема, в частині сплати гонорару.

Тому, за відсутності в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги, підстав для стягнення таких витрат в суду першої інстанції не було.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на правничу допомогу із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні цих витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні цих витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук