К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року місто Київ

справа № 752/19701/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/6509/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Ольшевської І.О. від 7 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Сенс Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство "Дельта банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Альфа Банк", яке в подальшому перейменовано на АТ "Сенс Банк", у якому просив визнати недійсним частину договору від 9 грудня 2019 року № 2098/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між АТ "Альфа Банк" та ПАТ "Дельта банк", яка стосується кредитного договору від 28 березня 2007 року № 0 на ім`я ОСОБА_1 .

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. перебуває виконавчий лист про стягнення з позивача на користь банку заборгованості на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року. В межах виконавчого провадження, належна ОСОБА_1 квартира виставлена на електронні торги.

Посилаючись на те, що до моменту вирішення даного спору єдине житло позивача може бути продано третім особам, просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити приватним/державним виконавцям вчиняти будь-які дії з примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року на підставі виконавчого листа № 757/8230/13-ц.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. Скаржник зазначає, що існує невизначеність щодо суми заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2077 року № 0, підстави набуття АТ "Сенс Банк" права вимоги за вказаним договором оскаржуються в судовому порядку, а тому реалізація квартири на прилюдних торгах може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку раптовою необхідністю термінового відрядження, пов`язаного із забезпеченням сил оборони необхідними технічними засобами.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження зазначених ним обставин. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність скаржника.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ "Сенс Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ "Дельта банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині.

Позов обґрунтованим тим, що 9 грудня 2019 року між АТ "Альфа Банк" та ПАТ "Дельта банк" укладено договір № 2098/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, зокрема до ОСОБА_1 , який не відповідає законодавству, позивачу не надають підтверджуючих документів переходу права вимоги до нового стягувача, а тому такий правочин є недійсним.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що накладення арешту на майно, яке належить позивачу не допускається, при цьому доказів на підтвердження хто є власником квартири на день подання заяви матеріали справи не містять. Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, є недопустимим.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення

виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно зазначив, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, а не самому позивачу.

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним частини договору. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на наявність підстав для заборонити приватним/державним виконавцям вчиняти будь-які дії з примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року на підставі виконавчого листа № 757/8230/13-ц, є необґрунтованими, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 908/309/21, від 4 листопада 2021 року у справі № 907/416/21, від 24 червня 2021 року у справі № 310/9167/20, від 12 січня 2023 року у справі № 334/9179/21).

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 7 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: