Справа № 335/496/23
Провадження № 2/331/75/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Байрамової Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Васильєва Павла Сергійовича до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист права споживача,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Васильєва Павла Сергійовича звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.12.19 між позивачем ОСОБА_1 та AT «Альфа Банк» укладено оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ угоди 631306792), згідно до чого позивач підписанням оферти пропонує відповідачу укласти угоду про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною майбутнього Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «Альфа_Банк». Зі слів позивач договір так підписаний ним і не був. Згідно до змісту оферти договір, якщо би він все ж таки був підписаний сторонами, мав би наступні умови:

«III. Умови надання Кредитної лінії

Ліміт Кредитної лінії у розмірі2000 000 грн. (Двісті тисяч гривень).

Процентну ставку за користування Кредитною лінією для торгових операцій пропоную встановити та/або операцій зняття готівкою у розмірі 39,99% річних.

Тип процентної ставки - фіксована.

IV. Умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором

Обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми Загальної заборгованості за Кредитною лінією (далі - ОМП), але не менше 50 грн. Дата сплати ОМП визначається відповідно до умов Додатку №4 до Договору.

Платежі з повернення кредиту пропонує здійснювати відповідно до Договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості пропоную навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору. Пропонує банку щомісячно в останній день Розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору.

V. Інші умови

Всі відносини між мною та банком та істотні умови надання та користування Кредитом, які не врегулюванні угодою, пропоную врегулювати Договором. Діюча редакція Договору розміщена на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за посиланням: www.aifabank. ua.

VI. Гарантії Клієнта

Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту».

Договір так підписаний і не був, але:

1)позивачу 02.12.19 був відкритий кредитний ліміт 15 тис. грн.., який на сьогодні дорівнює 95 тис.

Зі слів позивача, він не надав відповідачу згоду на підвищення, у наслідок чого підвищення використовується банком для погашення процентів за рахунок кредитного ліміту, який трансформує борг по відсоткам, вже у реальний борг перед банком у вигляді непогашеного кредитного ліміту, тим самим загальна «боргова яма» зростає, а погашення боргу взагалі не зменшує тіло кредиту, тому що усі кошти які позивач сплачує банк використовує виключно на погашення відсотків та супутніх витрат на обслуговування кредиту, мова про це буде далі;

2) щомісяця відповідач виконує списання з позивача:

розрахунково-касове обслуговування основної картки (від суми заборгованості на кінець РЦ), за що бере додаткову винагороду 60 грн.;

списання процентів за користування кредитом (покупки) біля 300 грн. ;

списання процентів за користування кредитом (готівкові операції) біля 3 тис.;

списання плати за користування послугою смс - інформування 15 грн.;

щомісячний платіж за страховий пакет від фінансових ризиків біля 85 грн.;

щомісячна комісія за страховий пакет від нещасного випадку біля 823 грн.;

5% від суми заборгованості за кредитною лінією на відповідний місяць;

списання плати за користування послугою m-banking біля 15 грн.;

У нашому випадку відсутні погоджені сторонами умови в оферті/акцепті що перелічені вище.

Тому, покладання на позивача обов`язків без фактичного письмового погодження останнім, свідчить про недійсність таких умов (частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), аналогічний висновок є у постанові ВС від 07.04.21 справа №766/8096/20).

15.04.21 позивач став безробітним втративши єдине джерело для доходу та не може найти нову роботу.

24.02.22 із введенням воєнного стану пошук роботи став ще складніший у зв`язку з раптовим припинення господарської діяльності багатьох підприємств та скорочення виробничих підприємств, бізнесу ті інше (це є загальновідомою інформацією). У сумі це призвело до наявних складнощів із погашенням кредиту.

Також, останні 15 років зі слів позивача у нього є колосальні хронічні захворювання:

гіпертонія;

стенокардія;

миготлива аритмія;

тривожно-фобічний синдром з панічними епізодами.

Це призвело до важкого фізичного стану, що є додатковим, суттєвим бар`єром для працевлаштування та програшу у конкурентній боротьби з іншими здоровими кандидатам.

14.11.22 подана відповідачу заява про реструктуризацію боргу, на яку отримано відмову, у тому числі не приймання форс мажору, що почався з 24.02.22.

Відтак, позивач зробив усе можливе для позасудового порядку вирішити спір.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить суд: визнати недійсними умови за офертою від 02 грудня 2019 року на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ сделки 631306792) Акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назва «Альфа-Банк») відносно ОСОБА_1 , РИОКПП НОМЕР_2 щодо: стягнення коштів; розрахунково-касового обслуговування основної картки (від суми заборгованості на кінець РЦ); списання процентів за користування кредитом (покупки); списання процентів за користування кредитом (готівкові операції); списання плати за користування послугою смс - інформування; щомісячних платежів за страховий пакет від фінансових ризиків; щомісячних комісій за страховий пакет від нещасного випадку; списання 5% від суми заборгованості за кредитною лінією на відповідний місяць; списання плати за користування послугою M-BANKING;

зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» (до зміни назва «Альфа-Банк»), здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 за офертою від 02 грудня 2019 року на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ сделки 631306792) з огляду на недійсність умов Акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назва «Альфа-Банк») з стягнення коштів з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 щодо: стягнення коштів; розрахунково-касового обслуговування основної картки (від суми заборгованості на кінець РЦ); списання процентів за користування кредитом (покупки); списання процентів за користування кредитом (готівкові операції); списання плати за користування послугою смс - інформування; щомісячних платежів за страховий пакет від фінансових ризиків; щомісячних комісій за страховий пакет від нещасного випадку; списання 5% від суми заборгованості за кредитною лінією на відповідний місяць; списання плати за користування послугою M-BANKING; зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» (до зміни назва «Альфа-Банк»), здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 за офертою від 02 грудня 2019 року на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ сделки 631306792) з огляду на форс- мажорні обставини (тобто обставин переборної сили) які розпочались 24 лютого 2022 року щодо військової агресії Російської Федерації проти України.

оферта ОСОБА_1 від 02.12.19 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка за рахунком НОМЕР_1 за період з 01.04.20 по 15.11.22

заява ОСОБА_1 про реструктуризацію боргу від 14.11.22 (оригінал знаходиться у позивача);

довідка про встановлення кредитних лімітів за рахунком НОМЕР_1 за період 02.12.219 по 21.11.22 (оригінал знаходиться у позивача);

роздруківка щодо інформації про стан рахунку за період з 01.11.22 по 02.12.22 (оригінал знаходиться у позивача);

роздруківка щодо інформації про стан рахунку за період з 02.12.22 по 02.01.23 (оригінал знаходиться у позивача);

форма ОК-7 Пенсійного фонду України (оригінал знаходиться у позивача);

трудова книжка № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 1700 від 07.02.22 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 7342 від 27.05.21 (оригінал- знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 8293 від 04.06.21 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 16450 від 23.10.21 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 13977 від 30.09.22 (оригінал знаходиться у позивача);

виписка медичної карти стаціонарного хворого № 5908 від 17.05.22 (оригінал знаходиться у позивача);

ордер на надання правничої допомоги;

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

01.05.2023 р. від представника відповідача АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач позов не визнав в повному обсязі, вважав його необґрунтованим.

Ухвалою суду від 10.01.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.04.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про слухання справи без його участі, в якій зазначив, що підтримує позов в повному обсязі.

Представник відповідача «Сенс Банк» Ременюк Т.О. надала суду заяву про слухання справи без її участі, в якій зазначила, що заперечує проти позову згідно наданого відзиву та письмових пояснень.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Судом встановлено, що 02.12.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, у вигляді оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого Банком було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн.

Розділом 1 Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної карти обов`язковий мінімальний платіж сторони встановили в розмірі 5 % від суми Загальної заборгованості за кредитною лінією.

Сторони також погодили щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку, в розмірах необхідних для щомісячної сплати страхового платежу.

Відповідно до розділу 2 Оферти, сторони погодили, що Клієнт повністю ознайомлений з усією інформацією щодо видачі кредиту, та положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». Оферта підписана позивачем ОСОБА_1 02.12.2019 року.

АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1 кредит, а останній отримав його та здійснював користування кредитними коштами з 2019 по 2013 роки. Згідно наданого відповідачем розрахунку, прострочена заборгованість у позивача виникла 02.07.2022 року.

Відповідно до умов кредитного договору сторони погодили проценту ставку в розмірі 39,99 % річних, встановлено розмір штрафу за прострочення суми платежу у випадку не своєчасного повернення кредиту.

При цьому у складових частинах Договору зазначено погоджені сторонами умови кредитування:

Сума/ліміт кредиту 200 000 грн. для власних потреб;

Строк кредитування 12 міс.;

Процентна ставка, відсотків річних 39,99 %;

Порядок зміни процентної ставки: фіксована;

Пеня відсутня;

Штрафи: за кожне прострочення, що триває від одного до чотирьох днів - 100 грн., за кожне прострочення, що триває п`ять днів і більше 300 грн.

Паспорт споживчого кредиту також було підписано та отримано позивачем 29.12.2019 року.

Вказане підтверджується вивченими в судовому засіданні письмовими доказами:

Кредитним договором від 02.12.19 р. у вигляді оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття невідновлювальної кредитної лінії, анкетою заявою, паспортом споживчого кредиту. (а.с.197 -199)

Заявою (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб. (а.с.200, 201)

Роздруківкою щодо інформації про стан рахунку за період з 02.12.2019 р. по 02.04.2023 р. (а.с.205)

Випискою за рахунком НОМЕР_1 за період з 01.04.20 по 15.11.22 (а.с.10-32)

Довідкою про встановлення кредитних лімітів за рахунком НОМЕР_1 за період 02.12.219 по 21.11.22 (а.с.35).

Роздруківкою щодо інформації про стан рахунку за період з 01.11.22 р. по 02.12.22 р. (а.с.36)

Роздруківка щодо інформації про стан рахунку за період з 02.12.22 р. по 02.01.23 р.(а.с.37)

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Питання справжності підпису на документі віднесено до спеціальних знань.

Позивач ОСОБА_1 або його представник до суду із клопотанням про проведення судово-почеркознавчої експертизи не звертались, інших доказів на підтвердження того, що позивач не підписував договір оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної карти, суду не надали.

Тому, твердження ОСОБА_1 про несправжність підпису суд розцінює як голослівне. При цьому, суд звертає увагу на те, що сам ОСОБА_1 додав до позовної заяви підписану ним заяву, адресовану АТ «Альфа-Банк» про реструктуризацію боргу від 14.11.22 р, де зазначив номер рахунку НОМЕР_1 (а.с.33)

Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивтьного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як слід з виписки за рахунком НОМЕР_1 , банком здійснювалась списання плати за користування послугою смс- інформування (а.с.10-32).

Аналогічно, згідно інформації про стан рахунку, банком здійснювалась списання плати за користування послугою смс- інформування (а.с.36,37).

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), на яку посилається заявник на підтвердження наявності підстав касаційного оскарження судових рішень у справі.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19; провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що договір оферти в цієї частині, є нікчемним.

ОСОБА_1 просить суд визнати недійним умови за офертою від 02 грудня 2019 року на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разівизнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зантересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальжй частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заітересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи своїв имоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідностізвернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Таким чином позовна вимога про визнання недійним умови за офертою від 02 грудня 2019 року на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії не підлягає задоволенню саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки щодо нікчемності положень договору про списання плати за користування послугою смс-інформування, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «Сенс-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 02.12.19 р. про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ угоди 631306792)

Крім цього, позивач посилається на лист Торгово-промислової палати, розміщений на сайті як підстава для задоволенні позовних вимог. Однак, таку позицію суд вважає помиковою, виходячи за наступного.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієі? або більше форс-мажорних обставин, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборноі? сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарськоі? діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожноі? окремоі? заяви додається окремии? комплект документів.

Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборноі? сили) покладении? на заявника.

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборноі? сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборноі? сили).

Позивачем такого сертифікату не надано.

Сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням всіх встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

ТПП не може замінювати суд при вирішенні питання правової кваліфікації обставин як форс-мажорних. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (Постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16).

28.02.2022 року на сайті ТПП України розміщено загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Цей лист констатує наявність форс-мажорної обставини для загального переліку суб`єктів (всім кого це стосується).

Відповідно до змісту цього документу: З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (за змістом зразка вказаним нижче). Це надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується. Даний лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Цей лист не є законодавчо визначеною формою засвідчення форс-мажорних обставин. Таким документом є сертифікат ТПП України, при видачі якого в тому числі здійснюються аналіз щодо причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконувати зобов`язання та такими обставинами.(ЗУ «Про Т-ПП в Україні" та Регламент засвідчення ТПП України форс мажорних обставин.)

Зважаючи на це, звернення до ТПП України для отримання відповідного сертифікату - є необхідним задля засвідчення форс-мажорних обставин.

Для отримання сертифікату необхідно подати заяву та зібрати інші докази, які доводять, зокрема, причинно-наслідковий зв`язок між обставиною та неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором).

Сам факт введення воєнного стану не є підставою для відстрочки чи невиконання зобов`язання.

Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість позивача виконати свій обов`язок. Позивачем не надано суду причино-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання та введенням воєнного стану.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 7, 9,10, 76-81, 141,258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 352, 354,355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Васильєва Павла Сергійовича до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист права споживача, задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 02.12.19 року про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ угоди 631306792), з огляду на нікчемність положень договору про списання плати за користування послугою смс-інформування.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Антоненко