КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6124/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 760/7896/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ», яка подана представником Бондарчуком Зореславом Васильовичем, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Усатової І.А.,

у справі за заявою ТОВ «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

встановив:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року відмовлено ТОВ «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ТОВ «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ» - Бондарчук З.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності відповідно до положень ст. 30 ЦПК України.

Зазначає, що надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема з житловим приміщенням, власниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тому позов або заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Зважаючи на те, що заборгованість по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком виникла за квартирою АДРЕСА_1 , яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Солом`янського районного суду м. Києва, дана справа підсудна саме цьому суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо відмови у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду, заявник зазначив адресу реєстрації місця проживання боржників: АДРЕСА_2 . Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Солом`янського району м. Києва, ОСОБА_1 05.01.2022 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, суд вважав, що заявником подано заяву з порушенням правил підсудності, а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

З висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу колегія суддів погоджується частково, оскільки він прийнятий з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2023 року ТОВ «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ» звернувся до суду в порядку наказного провадження з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

В заяві зазначено адресу реєстрації місця проживання боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

12 квітня 2023 року суд, відповідно до вимог ч.5 ст. 165 ЦПК України, звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області із запитом про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 05.01.2022 року знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 3 статті 19 ЦПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справи за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17.

Встановлено, що предметом заяви про видачу судового наказу у даній справі є зобов`язання, що виникли з надання послуг з управління багатоквартирним будинком, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Отже, заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання нерухомого майна має подаватись за місцем знаходження цього майна, тобто за правилами виключної підсудності, а тому висновок суду про порушення заявником правил підсудності є помилковим.

Разом з тим, згідно з ч.5, 6 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Частиною 9 ст. 165 ЦПК України, визначено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Зазначена норма законодавства дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що однією із обов`язкових умов для задоволення заяви про видачу судового наказу є наявність інформації у суду про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч. 9 ст. 165 ЦПК України є спеціальними, якими встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст. 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи), що є обов`язковою умовою для видачі судового наказу.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи боржника.

Оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 , то підстави для видачу судового наказу відсутні.

Отже, суд першої інстанції не звернув увагу, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_1 та помилково відмовив у видачі судового наказу на підставі пункту 9 частини 1 ст. 165 ЦПК України (заяву подано порушенням правил підсудності), а не на підставі частини 9 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника ОСОБА_1 , не позбавлений можливості повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної ухвали в частині підстав відмови у видачі судового наказу, з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНИЙ-КВАРТАЛ», яка подана представником Бондарчуком Зореславом Васильовичем, - задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.