Справа № 286/4187/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 , в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просять виділити їм в натурі 1/2 ідеальної частки з спільної часткової власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , наступні приміщення: веранду пл. 8,4 кв.м, коридор пл. 2,1 кв.м, кухню пл. 6,5 кв.м, кімнату пл. 14,1 кв.м, кімнату пл. 8,6 кв.м, кімнату пл. 10,1 кв.м, кімнату пл. 8,1 кв.м, санітарну кімнату пл. 2,8 кв.м, кладову пл. 2,9 кв.м, припинити спільну часткову власність між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , встановивши частку 1/1, визначивши позивачам право власності з цієї частки по 1/2 частині кожному з позивачів, мотивуючи зокрема тим, що належна позивачам на праві власності 1/2 частина житлового будинку є ізольованим помешканням в житловому будинку, придатним для постійного проживання у ньому, тому є можливим виділення її приміщень в натурі.

У встановлений судом строк та додатковий строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.04.2024 року.

Сторони, будучи належно повідомленими, в судове засідання не прибули. Позивач 1 подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач 1 подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Позивач 2 та відповідач 2 заяв не подавали, клопотань не заявляли. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши вимоги та доводи позову, перевіривши законність визнання позову відповідачем 1, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках вином, яке складає єдине ціле.

Згідно з ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок (квартиру) може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку (квартири), що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного рухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суту за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи і законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цивільного процесуального законодавства, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (cт.13 ЦПК України).

Житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності. Позивач 1 ОСОБА_1 та позивач 2 ОСОБА_2 є співвласниками 1/2 частини житлового будинку, по 1/4 частці будинку кожен, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року, виданих Овруцькою державною нотаріальною конторою, та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копії яких наявні в матеріалах справи.

Іншими співвласниками нерухомості квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.03.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 . Після його смерті належне йому майно 1/2 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 спірного будинку успадкувала його дружина ОСОБА_6 , що стверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.03.1996 року, на звороті якого міститься застереження приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук Ольги Миколаївни про те, що 13.04.2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 вказаної у цьому документів квартири на ім`я ОСОБА_6 .

У позові позивачі стверджують, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 . Однак до позову копії вказаного свідоцтва не додано, до матеріалів справи не приєднано.

Позивачами пред`явлено позов до відповідачів 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 .

Як вбачається з довідок Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 25.10.2023 року № 2326, № 2327, відповідач 2 ОСОБА_4 зареєстрована, однак фактично не проживає за адресою спірного будинку по АДРЕСА_4 , а відповідач 1 ОСОБА_3 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_5 .

При цьому до позову не додано, в матеріалах справи відсутні та сторонами не подано суду документальних доказів того, що відповідачі, перебуваючи у прямих родинних стосунках з померлою особою співвласника будинку ОСОБА_6 , є її спадкоємцями та прийняли спадщину у встановленому законом порядку, що свідчило би про те, що вони є належними відповідачами у справі. Відтак, судом не приймається визнання позову відповідачем 1.

У позові позивачі вказують, що спадкоємці, відповідачі у справі, документально спадщину не оформили і на поточний момент відсутні офіційні власники іншої 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_4 . Однак, при таких обставинах з вимогами до належного відповідача Гладковицької сільської ради Житомирської області, яка діє в інтересах територіальної громади, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно, позивачі в суд не зверталися, заяви про заміну неналежних відповідачів чи залучення як співвідповідача Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області до суду не подавали.

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в позові.

Позивачами сплачено судовий збір в загальній сумі 1318,40 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.04.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко