Справа № 638/1318/24
Провадження № 2/638/2933/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив суд визначити місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, разом з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 2001 до 2015 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Старшому синові вже майже 22 роки, він самостійна людина, хоча з моменту розлучення та до своєї самостійності він проживав з батьком та знаходився повністю на його утриманні.

На переконання позивача, зазначена обставина свідчить про те, що батько чітко розуміє, що таке жити з неповнолітнім сином, утримувати та виховувати його, бо він мав такий досвід.

Молодшому сину майже 12 років. Він проживає з мамою в Європі, куди виїхав після початку повномасштабного вторгнення та воєнного стану в Україні. У сторін і до цього були проблеми та спори щодо проживання дитини, участі батька у вихованні. Але зараз це питання стало дуже гостро. Батько має бажання та можливість проживати з сином, виховувати його, спілкуватися, має бажання брати активну участь у його розвитку та житті.Весь цей час батько намагався налагодити нормальний зв`язок із колишньою дружиною, але на сьогодні його права як батька є порушеними.

Позивач зазначає, що може піклуватися про сина, забезпечувати та виховувати його, забезпечувати йому все необхідне для життя, слідкувати за станом здоров`я та розвитком. Батько дуже хвилюється, щоб молодший син теж мав різносторонній розвиток та перспективне майбутнє. Позивач працює, має свій невеликий бізнес, вільний графік роботи, що дозволяє приділяти дитині час, увагу та піклування, а не просто формально забезпечувати базові потреби. У позивача є власний будинок, де достатньо місця для проживання дитини, будинок повністю обладнаний всім необхідним для сучасного життя людей. За таких обставин, позивач вважає, що синові краще проживати з ним.

Окрім того, позивач зазначив, що роками намагається налагодити питання з відповідачем та державою. Перешкоди участі у вихованні сина вчиняються відносно позивача вже багато років. Позивач уже здійснив багато кроків в урегулюванні питання виховання сина, зокрема були неодноразові звернення до Департаменту у справах дітей, які не дали ніяких результатів, також мав місце судовий процес про участь у вихованні сина, рішення за яким тепер не виконується відповідачкою, а виконавча служба у свою чергу теж не може нічого зробити. Спроби побачитися з сином натикалися на необґрунтовані та недоведені нічим заяви до поліції, якими відповідачка подає без жодних доказів чи аргументів, та які не знаходять підтвердження під час перевірок. Позивач вважає, що психологічний стан відповідачки не дозволяє закріплювати місце проживання дитини з нею.

Позивач зазначає, що усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з собою, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 23 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено ОСОБА_2 строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Окрім того, ухвалою суду від 23 січня 2024 року зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати на адресу суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

15 березня 2024 року до суду надійшли пояснення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до яких, враховуючи, що дитина разом із матір`ю наразі не є мешканцями м. Харкова, керуючись ч. 5 ст. 19, Сімейного кодексу України, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини із батьком.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16 квітня 2024 року об 11 год 00 хв.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася.

Представник третьої особи в поясненнях від 15 березня 2024 року просив у зв`язку із службовою необхідністю розгляд справи провести за відсутності представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2001 року, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року (а.с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 269 від 25 квітня 2012 року, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 25 квітня 2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 6).

Як зазначає позивач і не оспорює відповідач, після розірвання шлюбу, тобто з 2015 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю. На теперішній час, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації та введенням на території України воєнного стану, відповідач ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 покинули територію України та проживають в Австрії.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у справі № 638/5596/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, затверджено мирову угоду на наступних умовах:

«Сторони дійшли згоди встановити наступні умови щодо вирішення спірних питань, у зв`язку з чим узгодили умови мирової угоди:

1. Узгодили наступний графік побачень позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

-кожної неділі з 09:00 до 20:00 год.;

-кожного четверга з 20:00 до 20:30 год.;

-кожної п`ятниці з 19:20 до 20:30 год.;

-будь-якого літнього місяця 10 днів;

-взимку з 3.01. до 10.01 кожного року;

2. Сторони дійшли згоди щодо неможливості ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_1 , якщо цього не забажає сам Тихон, і це бажання має бути добровільним.

3. Побачення з сином може бути перенесене за ініціативою батька чи дитини на наступну дату, яка слідує за графіком побачення.

4. ОСОБА_2 , визнаючи право ОСОБА_1 на виховання сина, не створює для нього перешкод в побаченнях з дитиною.

5. Сторони домовилися, що в разі необхідності всі питання щодо виховання сина, його життя, навчання, дозвілля, фізичного та психічного стану здоров`я вирішуються ними з урахуванням інтересів дитини і з метою отримання найкращого результату в підготовці його до дорослого життя».

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу чинить йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні сина ОСОБА_3 , не виконує судове рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, його дохід від зайняття підприємницькою діяльністю за три квартали 2023 року складає 358960,68 грн (а.с. 17-20).

ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка (присадибна ділянка), площею 0,2340 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 24 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 833 (а.с.21-26).

Відповідно до Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 208 від 13 січня 2023 року, ОСОБА_1 психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань не має (а.с. 27).

Ст. 51 Конституції України визначає, що кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини..

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, в межах доводів касаційної скарги, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Як зазначалось вище, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У справі, що розглядається, орган опіки та піклування зазначив, що оскільки дитина разом із матір`ю наразі не є мешканцями м. Харкова, проживають в Європі, тому відсутня об`єктивна можливість надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини із батьком.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20 зазначив, що «сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6).

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Румунії».

У постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 295/15287/21 Верховний Суд зазначив, що тимчасове проживання дітей за кордоном, з огляду на військовий стан в України, не суперечить інтересам дітей, сприятиме розширенню їхнього світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Окрім того, Верховний Суд наголошує, що першочергова увага повинна приділятися не інтересам батьків, а саме інтересам дітей.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги обставини справи, зокрема відсутність доказів, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує сину належних умов для духовного та інтелектуального розвитку, має незадовільний стан психічного чи фізичного здоров`я, що може перешкоджати проживанню сина разом з нею, а також враховуючи актуальну судову практику Верховного Суду, яка свідчить про те, що з огляду на військову агресію з боку Російської Федерації та введення на території України воєнного стану, дитині безпечніше залишатись за межами України, а також зважаючи на те, що місто Харків та Харківський район, де знаходиться нерухоме майно позивача, знаходяться на території можливих бойових дій і постійно зазнають ракетно-бомбових ударів, атак безпілотних літальних апаратів, що само по собі свідчить про небезпеку для життя та здоров`я дитини, у разі проживання разом з батьком, суд, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, не вбачає підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у справі № 638/5596/20 визначено порядок участі у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 . Ухвала набрала законної сили і є обов`язковою для виконання відповідачем. За невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, передбачена відповідальність відповідно до чинного законодавства. Таким чином, батько не позбавлений можливості брати активну участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, вживати заходів щодо примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що сприятиме зміцненню і покращенню особистих зв`язків сина з батьком та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2024 року.

Суддя І.П. Латка