Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/535/23
Провадження № 2/945/265/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Пєскова В.В., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду через свого представника адвоката Порошину Н.Г. з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею та ОСОБА_3 ,яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності,посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 ,а також земельної ділянки на якій розташований цей житловий будинок з кадастровим номером :10:009:0009 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку,площею 0,2500га, та земельної ділянки з кадастровим номером :10:009:0010 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0349га. Житловий будинок та вказані земельні ділянки, що відчужуються, належали продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г. Продаж вчинено за згодою дружини ОСОБА_2 відповідача по справі за 150 тисяч гривен. Вказану суму Покупець передав Представнику Продавця до підписання цього Договору, що підтверджується розпискою, яка є невід`ємною частиною Договору. Сторони погодились з тим, що між ними досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, та відбулося їх виконання. Покупець сплатив кошти в повному обсязі, а представник Продавця передав йому предмет договору купівлі-продажу.Однак, ураховуючи відсутність законодавчої та технічної можливості в умовах воєнного стану щодо належного оформлення вказаного правочину, а саме, нотаріальне посвідчення та проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Покупцем, сторони домовились вчинити дій щодо нотаріального оформлення та проведення державної реєстрації права власності за Покупцем після скасування воєнного часу та заборони на оформлення таких правочипів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 раптово помер. За таких обставин, позивачка позбавлена можливості оформити договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 у нотаріальному порядку, хоча було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, сторонами вчинено всі дії на виконання цього договору. Після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем є його дружина ОСОБА_2 відповідач, яка також погодила всі умови договору купівлі-продажу та не заперечувала проти його укладання. Тому враховуючи, що зі смертю продавця - власника об`єкту нерухомості втрачено будь-яку можливість для нотаріального посвідчення укладеного договору, з метою захисту своїх майнових прав та інтересів, позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.05.2023року вказаний позов прийнято до розгляду, у цивільній справі відкрито провадження. Постановлено разглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2023року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Порошина Н.Г. в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, проте від неї на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося

Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.03.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка на підставі довіреності,посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Георгієвою О.Г. діє від імені ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який складається: житловий будинок із каменю бут. літ. А-1; загальною площею 76,2 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ В., лінія кухня літ Г.; погріб з шиєю літ.Дпд, сарай літ. Е, вбиральня ліг. Ж, навіс літ. З, сарай літ.К, сарай літ. Л, альтанка літ. М, навіс літ. Н., огорожі №2,3,5,6.7,8,9, споруди №І,ІІ, 4, а також земельну ділянку, на який розташовано цей житловий будинок з кадастровим номером :10:009:0009, розташованої в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,2500га, та земельну ділянку з кадастровим номером :10:009:0010 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0349 га.

Відповідно до розписки ОСОБА_3 діючи на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області від імені ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150000грн.,як оплату за придбаний житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій розташовано цей житловий будинок з кадастровим номером :10:009:0009, для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500га, та земельну ділянку з кадастровим номером :10:009:0010 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0349 га, який належав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про право власності впорядку спадкування.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом,що зареєстровано в реєстрі за № 341 спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її син ОСОБА_4 ,спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки з кадастровим номером :10:009:0009, розташованої у АДРЕСА_1 , цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 2500 га, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 157350, виданого Безводненською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 17 лютого 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 та зареєстрованого Відділом Держкомзему у Миколаївському районі Миколаївської області 19. 02. 2010 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29019767 від 14.12.2021року власником земельної ділянки кадастровий номер :10:009:0009,площа 0,25га є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 341,підстава внесення запису:рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер 62269756 від 14.12.2021року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом,що зареєстровано в реєстрі за № 342 спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її син ОСОБА_4 ,спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки з кадастровим номером :10:009:0010, розташованої у АДРЕСА_1 , цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 0349 га, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 57351, виданого Безводненською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 17 лютого 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 та зареєстрованого Відділом Держкомзему у Миколаївському районі Миколаївської області 19. 02. 2010 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №290214088 від 14.12.2021року власником земельної ділянки кадастровий номер :10:009:0010,площа 0,0349га є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 342,підстава внесення запису:рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер 62273461 від 14.12.2021року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом,що зареєстровано в реєстрі за № 340 спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її син ОСОБА_4 ,спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою 11 вересня 2007 року за реєстровим № 1-604, право власності на який зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 24.10.2007 року в книзі 2, номер запису 123 та у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19965660.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №290191515 від 14.12.2021року власником житлового будинку, загальною площею 76,2кв.м.,що що знаходиться у АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 340,підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер 62269756 від 14.12.2021року.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаїв,про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.08.2022року складено відповідний актовий запис №908.

Згідно копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №44/2022 року, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу 27.12.2022року із заявою про прийняття спадщини яка залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору купівлі-продажу є найменування майна, що продається, та його ціна.

Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за об`єкт нерухомості - житловий будинок з господарськими спорудами, а відповідач передав позивачу вказане майно.

Внаслідок внесення змін до ст.657, 640 ЦК України Законом № 1878-VI від 11.02.2010 на законодавчому рівні скасовано обов`язкову державну реєстрацію договорів купівлі-продажу нерухомого майна та визначено моментом укладання таких договорів дату їх нотаріального посвідчення.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу будинку від 25.03.2022р. складено сторонами вже після скасування на законодавчому рівні обов`язкової державної реєстрації таких правочинів, а договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, тому положення ч.2 ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання такого договору дійсним підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відповідності зі ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття "майна" включає в себе в тому числі і будинок (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982р. у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції").

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 06 вересня 2017 року в цивільній справі № 6-1288цс17, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Згідно положень ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Судом встановлено, що власник майна, який передав його помер, та за життя нотаріально не посвідчив його, у зв`язку з чим на даний час позивач не може посвідчити договір в нотаріальному порядку та здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке набув на підставі договору купівлі-продажу та вільно розпоряджатися належним йому майном.

Відповідач по справі спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 - його дружина ОСОБА_2 , спадщину, яка відкрилася після смерті чоловіка прийля,окрім цього подала до суду заяву про безумовне визнання позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

В позові, зазначено, що неможливість нотаріального посвідчення договору обумовлена смертю продавця, оскільки відповідно частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Саме смертю продавця обумовлено як ухилення останнього від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, так і втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

В постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року в справі № 528/726/18 зазначено, що під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, майно було правомірно придбано позивачем, беручи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку із смертю продавця нерухомого майна, а також враховуючи що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у зв`язку з безумовним визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Разом з вимогою про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного з порушення нотаріальної форми, позивач заявляє також вимогу про визнання за ним права власності на відповідне нерухоме майно посилаючись як на підставу своїх вимог на ст..392 ЦК України.

Згідно з ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Щодо можливості визнання права власності за позивачем на підставі ст. 392 ЦК ВСУ сформулював наступну правову позицію: «… відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності».

Отже на підставі ст. 392 ЦК право власності за позивачем може бути визнано лише у випадку, якщо таке право було ним раніше набуте на законних підставах. Момент набуття права власності на нерухоме майно за договором визначено у ст. 334 ЦК.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У пункті 5 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що «право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК)».

Таким чином, до державної реєстрації права власності за позивачем таке право у нього не виникне, а відтак відсутні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно на підставі ст. 392 ЦК одночасно з визнанням дійсним договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного без нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже письмовий договір купівлі-продажу та рішення суду про визнання такого договору дійсним є достатньою підставою для державної реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно за позивачем.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, ст. 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ;уродженка с.Шурине Миколаївського району Миколаївської області;паспорт № НОМЕР_2 ;РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,паспорт серія НОМЕР_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки з кадастровим номером :10:009:0009, розташованої в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку,площею 0,2500га, та земельної ділянки з кадастровим номером :10:009:0010 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0349 га. укладений 25.03.2022року між ОСОБА_1 як покупцем, та ОСОБА_3 ,яка на підставі довіреності діяла від імені ОСОБА_4 , як продавцем.

В задоволенні іншої частини вимог-відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський