судді Великої Палати Верховного Суду Мартєва С. Ю.,
Провадження № 14-32цс24
за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталії Олексіївни, стягувач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
І. Обставини справи
1. У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, яку доповнила у процесі розгляду справи, і остаточно просила:
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 19 лютого 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 8 559,34 доларів США та 18 909,02 грн;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. від 24 лютого 2021 року про опис та арешт майна боржника;
- скасувати постанову приватного виконавця від 12 жовтня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;
- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. щодо проведення оцінки квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість вказаної квартири, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 від 22 жовтня 2021 року.
2. Скарга мотивована тим, що у листопаді 2021 року ОСОБА_1 отримала лист від Державного підприємства «Сетам» щодо проведення електронних торгів з продажу її квартири приватним виконавцем Ярмошевич Н. О. Виконавче провадження приватним виконавцем було відкрито 19 лютого 2021 року, 24 лютого 2021 року винесена постанова про опис та арешт квартири, а постановою від 12 жовтня 2021 року приватний виконавець призначив суб`єкта оціночної діяльності.
3. Жодної постанови приватного виконавця вона не отримувала, також її не повідомлено про направлення заявки на реалізацію арештованого майна. Стверджує, що через такі порушення, допущені приватним виконавцем, вона не змогла скористатись своїм правом на реструктуризацію боргу, забезпеченого іпотекою.
4. Рівненський міський суд Рівненської області ухвалою від 10 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. щодо опису та арешта майна боржника - квартири АДРЕСА_1 без проведення фактичного огляду неправомірними та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. про опис та арешт майна від 24 лютого 2021 року.
Визнав неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. в частині незабезпечення доступу суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .
Визнав такою, що не підлягає застосуванню оцінка у формі письмового звіту про оцінку майна боржника ОСОБА_1 та висновок про вартість квартири АДРЕСА_1 , складені суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року.
5. Рівненський апеляційний суд постановою від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнив, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року скасував, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. відмовив.
6. Верховний Суд постановою від 03 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, постанову Рівненського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
8. Волинський апеляційний суд постановою від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу стягувача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнив. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
9. ОСОБА_1 у серпні 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
10. Касаційну скаргу мотивувала тим, що винагорода приватного виконавця стягується за рахунок боржника, а визначена приватним виконавцем сума винагороди є надмірно високою, що суттєво впливає на розрахунки зі стягувачем, зменшуючи відшкодування боргу в значній мірі, проте Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» цю постанову приватного виконавця не оскаржувало. Тобто, як приватний виконавець, так і стягувач в особі його посадових осіб діяли в приватних інтересах.
11. Опис та арешт квартири було здійснено приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. без доступу до квартир, в під`їзді будинку без повідомлення та участі боржника.
12. Зазначила, що апеляційний суд не спростував встановлених ухвалою місцевого суду обставин щодо допущених порушень законів при описі, арешті та оцінці квартири.
14. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції.
15. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
16. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 21 лютого 2024 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) виходячи з наступного.
17. У вище зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду сформовано висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
18. Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
19. Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
20. У справі, яка переглядається, заявник просить скасувати постанови, які були прийняті приватним виконавцем під час виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.
21. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначає, що не можуть розглядатися пов`язані між собою питання за правилами різних юрисдикцій, оскільки постанови про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання та стягнення з боржника основної винагороди були прийняті за наслідками виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі.
22. Колегія суддів зазначає, що з урахуванням «методу чесного читання» зі змісту частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.
23. На думку колегії суддів Касаційного цивільного суду, вказаною нормою не передбачено оскарження до адміністративного суду самих постанов про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які були прийняті приватним виконавцем під час виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Законодавець передбачив цією правовою нормою оскарження до адміністративного суду дій, бездіяльності, рішень під час виконання таких постанов.
24. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначає, що розділяти питання оскарження постанов про стягнення, зокрема основної винагороди в порядку КАС України одночасно із оскарженням постанов про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у порядку ЦПК України недоцільно, оскільки захист прав повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
25. Такі постанови повинні оскаржуватися з іншими діями, бездіяльністю та рішеннями в порядку цивільного судочинства.
26. На переконання колегії суддів можливість оскарження дій, бездіяльності, рішень державного виконавця в порядку адміністративного судочинства можливе лише тоді, коли вживаються виконавцем дії щодо виконання таких постанов. Наприклад, коли закінчено виконавче провадження і постанова державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження, основної винагороди або штрафу виділені і виконуються окремо від рішення у цивільній справі.
27. З огляду на викладене вище, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що наявні підстави для відступлення від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) у питанні того, що оскарження постанов про стягнення виконавчого збору, основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які були прийняті державним або приватним виконавцем під час виконання рішень суду з метою додержання принципу процесуальної економії підлягають спільному розгляду з оскарженням, зокрема постанов державного або приватного виконавця про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, тощо у порядку ЦПК України.
28. Ухвалою від 03 квітня 2024 року Велика Палата Верховного Суду справу повернула на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
29. Мотивувала ухвалу тим, що з метою забезпечення юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Такі підстави необхідності відступу мають бути мотивовані не лише в постанові Великої Палати Верховного Суду за наслідками вирішення спору по суті, а й в ухвалі відповідного касаційного суду у складі Верховного Суду про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Отже, має існувати необхідність відступу, така необхідність виникає з певних об`єктивних причин, які повинні бути чітко визначені та аргументовані. До того ж відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини.
30. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з часу формування висновку від якого бажає відступити колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду суспільний контекст не змінився, не відбулось змін в законодавстві, що давало б вагомі підстави для відступу від вже сформованого та застосовуваного протягом тривалого часу всіма судами України висновку, а такі вади правозастосування, які би зумовлювали потребу відступити від сформульованого Великою Палатою Верховного Суду висновку - відсутні.
31. Крім того, Велика Палата Верховного Суду не вбачала наявності глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці щодо врахування сформульованого висновку з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.
ІІ. Зміст окремої думки
33. З висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у цій справі, не погоджуюся.
34. У контексті вирішення питання про прийняття цієї справи до провадження Великою Палатою Верховного Суду основним було питання можливості оскарження постанов про стягнення, зокрема основної винагороди в порядку КАС України одночасно із оскарженням постанов про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у порядку ЦПК України.
35. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду мотивуючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Падати Верховного Суду констатувала, що розділяти питання оскарження постанов про стягнення, зокрема основної винагороди в порядку КАС України одночасно із оскарженням постанов про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у порядку ЦПК України недоцільно, оскільки захист прав повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).
36. Такі постанови повинні оскаржуватися з іншими діями, бездіяльністю та рішеннями в порядку цивільного судочинства.
37. На переконання колегії суддів можливість оскарження дій, бездіяльності, рішень державного виконавця в порядку адміністративного судочинства можливе лише тоді, коли вживаються виконавцем дії щодо виконання таких постанов. Наприклад, коли закінчено виконавче провадження і постанова державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження, основної винагороди або штрафу виділені і виконуються окремо від рішення у цивільній справі.
38. Враховуючи вищенаведене, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, передаючи цю справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду вірно зазначив, що є підстави для відступлення (або конкретизації) від правових висновків, які є релевантними до цієї справи, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).
39. Таким чином, існувала очевидна необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики, і це проблемне питання належало до компетенції Великої Палати Верховного Суду як інституції, діяльність якої спрямована на вирішення питання про відступ від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, для забезпечення однакового застосування судами норм процесуального права.
40. З урахуванням наведеного вважаю мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2024 року, такими, що містили обґрунтування прийняття справи до провадження Великої Палати відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України, зокрема для вирішення питання доцільності оскарження постанов про стягнення, зокрема основної винагороди в порядку КАС України одночасно із оскарженням постанов про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у порядку ЦПК України.
41. Отже, справа підлягала прийняттю до розгляду Великою Палатою Верховного Суду з підстав викладених в окремій думці.
Суддя С. Ю. Мартєв