РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 м. Турка Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.,

Справа № 458/642/23

Провадження №2/458/16/2024

за участі сторін цивільного провадження:

позивачка ОСОБА_1 не прибула,

представник позивачки адвокат Винниченко М.П. не прибув,

відповідач - акціонерне товариство Перший український міжнародний банк, повноважний представник згідно довіреності адвокат Васильчиков І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції з представником відповідача адвокатом Васильчиковим І.В. з використанням власних технічних засобів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Перший український міжнародний банк про визнання недійсними умов кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.07.2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Винниченка М.П. засобами поштового зв`язку АТ Укрпошта надіслала в Турківський районний суд Львівської області позовну заяву до акціонерного товариства Перший український міжнародний банк про визнання недійсними умов кредитного договору, в якому просить визнати недійсними умови у пункті 5 та інших пунктах заяви від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за №601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості та частково недійсними графіки щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, як незаконну комісію банку за обслуговування кредитної заборгованості, з моменту його укладення; зобов`язати AT ПУМБ здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за кредитними договорами за підставі заяви від 20 січня 2021 року за №801, заяви від 15 червня 2021 року за №601 та заяви від 06 вересня 2021 за №201 на приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з часу укладення, повернувши ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, стягнути з AT ПУМБ в користь ОСОБА_1 фактично понесені судові витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 20000 гривень 00 копійок; стягнути судовий збір з AT ПУМБ в дохід держави.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом позову є: визнання недійсними умов кредитного договору.

Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ч.5 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ Про утворення та ліквідацію районів, яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день.

Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд.

Позивачка свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та АТ «ПУМБ» було укладено три кредитні договори з несправедливими умовами: 20.01.2021 року між було укладено кредитний договір за № 801 згідно якого позивачці надано споживчий кредит у розмірі 43526,00 грн строком на 36 місяці, процентна ставка річних 0,010%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Після отримання коштів позивачка почала щомісячно здійснювати оплату відсотків за користування кредитом, але пізніше виявилось, що сума заборгованості за кредитом не зменшується, так як вона додатково сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, що складає щомісячно 1301,43 грн, а за весь строк користування кредитом 46851,40 грн. Встановивши в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% від суми кредиту, що складає 1301,43 грн щомісячно, відповідач не повідомив її, які саме послуги за вказану плату надаються їй та дана послуга вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови п.5 заяви на приєднання до договору є несправедливими. Окрім цього, 15.06.2021 року між нею та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір за № 601згідно якого позивачці надано споживчий кредит у розмірі 60001,00 грн строком на 36 місяці, процентна ставка річних 0,010%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Після отримання коштів позивачка почала щомісячно здійснювати оплату відсотків за користування кредитом, але пізніше виявилось, що сума заборгованості за кредитом не зменшується, так як позивачка додатково сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, що складає щомісячно 1794,03 грн, а за весь строк користування кредитом 64585,08 грн. Встановивши в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% від суми кредиту, що складає 1794,03 грн щомісячно, відповідач не повідомив її, які саме послуги за вказану плату надаються ocтaнній та дана послуга вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови п.5 заяви на приєднання до договору є несправедливими. Окрім цього, 06.09.2021 року між нею та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір за № 201, згідно якого позивачу надано споживчий кредит у розмірі 40001,00 грн строком на 24 місяці, процентна ставка річних 0,010%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Після отримання коштів позивачка почала щомісячно здійснювати оплату відсотків за користування кредитом, але пізніше виявилось, що сума заборгованості за кредитом не зменшується, так як позивачка додатково сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості що складає щомісячно 1996,05 грн, а за весь строк користування кредитом 47905,20 грн. Встановивши в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% від суми кредиту, що складає 1996,05 грн щомісячно, відповідач не повідомив її, які саме послуги за вказану плату надаються останньому та дана послуга вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови п.5 заяви на приєднання до договору є несправедливими. Вважає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд і сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зазначає, що в даному випадку відповідач не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вважає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повинен повідомляти позивача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено Законом України «Про споживче кредитування», іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у пункті 5 заяви від 20 січня 2021 року за № 801, а також заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості вважає неправомірним. Стверджує, що ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач, як продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача Вважає, що встановлення відповідачем в кредитному договорі стягнення банком супутніх платежів, зокрема сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, є незаконним, а підписаний позивачкою споживчий кредит не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати комісії за обслуговування, щомісячно від залишку заборгованості та відсотків оскільки відповідач, як кредитодавець повинен був надати їй, як споживачу, інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. У зв`язку з чим вважає нікчемним пункту 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому вважає за необхідне зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши сплачену комісію за обслуговування кредитної заборгованості за весь період в рахунок сплати відсотків з користування кредитом, у зв`язку з чим просить визнання недійсними умов кредитного договору, визнати недійсними умови у пункті 5 та інших пунктах заяви від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості та частково недійсними графіки щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, як незаконну комісію банку за обслуговування кредитної заборгованості, з моменту його укладення, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених нею за кредитними договорами за підставі заяви від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з часу укладення, повернувши їй надмірно сплачені грошові кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також стягнути з відповідача в її користь фактично понесені судові витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 20000 гривень.

Представник позивачки адвокат Винниченко М.П. в поданому клопотанні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач акціонерне товариство Перший український міжнародний банк подав відзив, позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, вважає, що такі не підлягають до задоволення, оскільки позивачка не спростовує, а підтверджує, що 15.06.2021 року нею підписано Заяву № 601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 60 001,00 грн строком на 36 місяців, процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %, не спростовується, що 06.09.2021 року нею підписано Заяву № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 40 001,00 грн строком на 24 місяців, процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4,99 %, а також не спростовується, що 20.01.2021 року нею підписано Заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 43526,00 гри строком на 36 місяців, процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %. Відповідач вважає, що в даному випадку між сторонами було досягнуто згоди на укладення договору приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписана між позивачем та відповідачем Заява є договором приєднання, і даний документ містить усі умови кредитного договору. Позивач звернувся з публічною пропозицією надання послуг фізичним особам у передбаченому порядку та на обумовлених умовах, із застосуванням встановлених тарифів, які оприлюднені на Сайті Банку та/або розміщені у доступних для клієнтів місцях надання Банком послуг. Відповідач підтверджує, що позивачка приєдналася, а позивачка в свою чергу не заперечила, що приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом оформлення заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки подала документи і відомості, необхідні для з`ясування особи, суті діяльності і фінансового стану і таке приєднання до договору свідчить про повне і безумовне прийняття публічної пропозиції банку на укладення договору в цілому. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в комплексі складають усі документи, з якими ознайомилася позивачка - «Умови (параметри) Вкладів (Додаток №1), «Умови надання та обслуговування «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою», «Автоматичного овердрафту» (Додаток №2), «Умови падання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами» (Додаток №3), «Умовах надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», усі тарифи банку, а також оформлені заяви на приєднання до договору і такі документи оформлюються одночасно зі споживчим кредитом. В заяві на приєднання до договору позивачка ознайомлена з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з тарифами банку та цілком з ними згідна, всі умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, а підписані між позивачкою та відповідачем заяви є договорами приєднання, і дані документи містять усі умови кредитного договору. Позивач зазначає, що вимоги позивачки про визнання частково недійсними в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит не підлягають до задоволення, оскільки дії відповідача відповідали вимогам п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки загальні витрати за споживчим кредитом, це є предметом спору, а саме витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, які були включені в умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Стверджує, що позивачка отримала усю інформацію яка надається споживачу згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в тому числі щодо безоплатних послуг. Відповідач зазначає, що позиція позивачки ґрунтується на припущеннях, оскільки у відповідності до п. 5.7.3, Частини 5 Розділу II договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касового обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). У відповідності до Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що с додатком до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління Національного банку України 08.06.2017 року №49 банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою; ЗВК = ЗРК + ЗВеК, де ЗВеК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори па обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Зважаючи на на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості у заявах до приєднання до договору комплексного банківського обслуговування встановлені на підставі Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та узгоджені сторонами кредитного договору, а в заявах про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування від 20.01.2021 року, 15.06.2021 року та 06.09.2021 року комісія визначена саме за обслуговування кредитної заборгованості, а будь-якої разової комісії за інші послуги не передбачено, вважає що вимоги є безпідставними, необґрунтованими, і такими що не дають до задоволення в повному обсязі.

Позиція відповідача.

Повноважний представник відповідача акціонерного товариства Перший український міжнародний банк адвокат Васильчиков І.В. в судове засідання прибув, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх безпідставними, а доводи позовної заяви вважає такими, що зводяться до хибного сприйняття норм матеріального права, додатково пояснив, що вимоги про стягнення з відповідача фактично понесені судові витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 20000 гривень не підлягають до задоволення, оскільки не додано жодних підтверджуючих документів понесених витрат.

Заяви (клопотання) учасників справи.

11.07.2023 року позивачкою подано позовну заяву.

Представник позивачки адвокат Винниченко М.П. 26.09.2023 року подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність та у відсутність позивачки.

Представник позивачки адвокат Винниченко М.П. 03.10.2023 року подав клопотання про закриття підготовчого судового засідання у його відсутність, не заперечує проти закриття підготовчого судового засідання і призначення справи до судового розгляду.

Представник позивачки адвокат Винниченко М.П. 30.10.2023 року подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують.

Інших клопотань і заяв від сторони позивача на адресу суду не надходило.

Відповідач 19.09.2023 року подав відзив на позовну заяву з відповідними доказами, які підтверджують правомірність відзиву з підтверджуючими доказами скерування відзиву позивачу.

Відповідач 25.09.2023 року на виконання вимог ухвали суду надіслав копії матеріалів кредитної справи відносно позивачки.

Інших клопотань і заяв від сторони відповідача на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Перший український міжнародний банк про визнання недійсними умов кредитного договору, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, розпочато підготовче засідання, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення, витребувано у відповідача копії матеріалів кредитної справи відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25.09.2023 року та 15.12.2023 року надано стороні позивача приймати участь в судових засіданнях в дистанційному режимі.

Ухвалою суду від 04.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

Судові засідання було призначено 27.09.2023 року, 04.10.2023 року, 30.10.2023 року, 07.11.2023 року, 28.11.2023 року, 18.12.2023 року, 10.01.2024 року.

Враховуючи неявку заінтересованої сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно вимог ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

10.01.2024 року по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини у сфері споживчого кредитування.

20.01.2021 року позивачкою ОСОБА_1 підписано заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно якого позивачці надано споживчий кредит у розмірі 43526,00 грн строком на 36 місяці, процентна ставка річних 0,010%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%.

15.06.2021 року позивачкою ОСОБА_1 підписано заяву № 601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 60001,00 грн строком на 36 місяців з процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %.

06.09.2021 року позивачкою ОСОБА_1 підписано заяву №201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 40001,00 грн строком на 24 місяці, процентна ставка річних 0,010%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%.

Згідно з ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що при укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на зміст ст..ст.633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У відповідності до Преамбули публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що АТ «ПУМБ» відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України оголошує публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою надання банківських послуг, умови і порядок надання яких визначені у публічній пропозиції. Ця публічна пропозиція розміщена на сайті АТ «ПУМБ», набирає чинності з дати, визначеної на її першій сторінці, та є чинною до дати розміщення (оприлюднення) на Сайті Банку заяви про її відкликання в цілому чи в частині або внесення змін до публічної пропозиції.

Публічна пропозиція, в об`єм якої входить інформація і доводиться до відома позичальника стосовно «Умов (параметрів) вкладів», «Умови надання та обслуговування «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «Автоматичного овердрафту», «Умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», «Умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «Сплачуй частинами», тарифи банку, а також оформлені клієнтами заяви на приєднання до договору складають єдиний документ - договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб».

Акцепт публічної пропозиції (приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) здійснюється фізичними особами у місцях надання банком послуг на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України шляхом оформлення заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умови подання документів і відомостей, необхідних для з`ясування особи, суті діяльності та фінансового стану. Приєднання фізичних осіб до договору свідчить про повне і безумовне прийняття публічної пропозиції банку на укладення договору. Клієнт не може запропонувати банку свої умови договору.

Судом встановлено, що позивачка, з метою отримання банківських послуг, ознайомилася з публічною пропозицією на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, подавши необхідні документи і відомості, необхідні для встановлення особи, внаслідок чого підписала з відповідачем заяву № 801, № 601, №201 яка є договором приєднання, і даний документ містить усі умови кредитного договору і підписанням цієї заяви підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 згідна з тарифами банку, всі умови зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, підтвердила отримання примірника заяви від 20.01.2021 року, 15.06.2021 року, 06.09.2021 року.

Підписані між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем заяви є договорами приєднання, і дані документи містять усі умови кредитного договору.

Позивачка ОСОБА_1 отримала повну інформацію стосовно умов кредитування згідно вимог ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання частково недійсними в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит, оскільки вважає нікчемним пункту 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому вважає за необхідне зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши сплачену комісію за обслуговування кредитної заборгованості за весь період в рахунок сплати відсотків з користування кредитом, визнати недійсними умови кредитного договору, визнати недійсними умови у пункті 5 та інших пунктах заяви від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості та частково недійсними графіки щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, як незаконну комісію банку за обслуговування кредитної заборгованості, з моменту його укладення, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених нею за кредитними договорами за підставі заяви від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з часу укладення, повернувши їй надмірно сплачені грошові кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Такі вимоги позивачки ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Водночас судом встановлено, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 втратили чинність 10.06.2017 року з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування».

Водночас комісія за обслуговування кредитної заборгованості у заявах до приєднаиня до договору комплексного банківського обслуговування від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 встановлені на підставі Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління Національного банку України 08.06.2017 року № 49 та узгоджено сторонами кредитного договору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які діяли на час укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВеК, де ЗВеК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори па обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

У відповідності до п. 5.7.3. частини 5 Розділу II договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії).

В даному випадку стороною позивача проведено посилання на нормативний документ, який втратив чинність, водночас не спростовано правомірність таких нарахувань відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.625, 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Окрім цього, згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договірних відносини, оскільки сторони 20.01.2021 року, 15.06.2021 року, 06.09.2021 року сторони в належній, в дозволений порядок і в передбаченій формі досягли зголи стосовно усіх істотних умов таких відносин.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за укладеним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст..1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенні належним чином.

Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між сторонами і перебування в договірних відносинах, встановлено факт отримання та користування позивачем коштами за договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо визнання недійсними заяв на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості та частково недійсними графіки щомісячних платежів за кредитним договором в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, здійснення перерахунку платежів за кредитними договорами, повернення сплачених грошових коштів.

Предметом доказування у справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В ході розгляду справи доведено, що відповідачем правомірно відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача проведено усі розрахунки у заявах від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому відсутні підстави до визнання частково недійсними в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит, що передбачено пунктом 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Крім того, дослідивши документи наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку, що надані докази не є непереборними обставинами, що виникли незалежно від волі позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, в дотримання вимог ст.. 81 ЦПК України наведено та надано обґрунтовані поважні причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій.

Відповідно до ч. 2 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

В діях позивачки ОСОБА_1 суд вбачає непослідовність дій, оскільки спочатку позивачка погодила договірні умови, підписала договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ознайомилася з умовам, отримувала неодноразово готівкові кошти, виконувала неодноразово умови договору після отримання грошових коштів, а потім вчинила дії щодо невиконання договірних умов, скористалася своїм правом звернення в суд з даним позовом. В таких діях вбачається принцип суперечливої поведінки, оскільки дії позивачки ОСОБА_1 за період з часу укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, узгоджуючи заяви від 20 січня 2021 року за №801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за №201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і в подальшому отримавши в акціонерного товариств Перший український міжнародний банк кошти у розмірі 43526.00 грн, 60001.00 грн, 40001.00 грн звертається в суд з вимогою про визнання частково недійсними п.5 заяв на приєднання до договору в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит.

Доктрина заборони суперечливої поведінки базується на принципі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, на принципі добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для відмови позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , оскільки позивачка не надала належні та допустимі докази на підтвердження визнання частково недійсними у заявах від 20 січня 2021 року за № 801, заяви від 15 червня 2021 року за № 601 та заяви від 06 вересня 2021 за № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит, а тому відсутні підстави до визнання частково недійсними в частині комісії за обслуговування кредитної заборгованості умов договору про споживчий кредит, що передбачено пунктом 5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, зважаючи на те, що позивачкою ОСОБА_1 не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в повному обсязі.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України.

Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D).

Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях.

Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 20000 гривень, оскільки такі під час розгляду справи по суті і до матеріалів позовної заяви позивачкою не подано докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не було здійснено стороною позивача.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Керуючись ст.ст.2-5,10,12,19,23,27,28,76-81,95,209,258,259,263-265,268,272,273,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Перший український міжнародний банк про визнання недійсними умов кредитного договору - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації: місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України з серії НОМЕР_1 виданий Турківським РВ УМВСУ у Львівській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_2 .

Відповідач: акціонерне товариство Перший український міжнародний банк;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: 04070, м. Київ, вул. Андрiївська, буд. 4; ).

Повний текст судового рішення складено 19.01.2024 року.

Суддя Р.І.Ференц