П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року м. Київ

Справа №761/6407/21

Провадження № 22-ц/824/6186/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

секретаря: Мандрики О.П.

учасники справи : заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

заінтересована особа ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», подану директором ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа; поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022р. заявник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Свою заяву, заявник обґрунтовував тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року задоволено частково позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021р. замінено сторону стягувача у виконавчому листі по вказаній справі на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Проте, заявник зазначає, що йому первісним стягувачем не було передано оригіналів виконавчих листів, заборгованість за кредитним договором не погашена, та враховуючи, що попереднім стягувачем вони пред`являлися до примусового виконання, однак на даний час відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, а тому заявник вважає, що оригінали виконавчих листів були втрачені при пересилці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа; поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відносно боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду в першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви

Зокрема, зазначає про те, що висновки суди першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У кредитній справі, яку було передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист Шевченківського районного суду міста Києва по справі №2-12314/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 350 518,67 гривень відсутній - пунктом 5 договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_I_6 від 30.07.2020 визначено, що Новий Кредитор підтверджує, що в момент укладення Договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи, що підтверджують право вимоги до Боржників.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404- VIII) передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 Закону №606-XIV (попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження»), тоді як в чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу - постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року но справі №240/10258/19

Згідно з постановою Верховного Суду України від 05.10.2016 року по справі № 910/18165/13 після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження)

Подібний за змістом висновок щодо перебігу, переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у спразі №723/3410/15-ц, від 29.01.2020 року у справі №344/19847/18, від 23.09.2020 року у справі №2-2630/10, в ухвалі від 12.08.2021 року у справі №523/13053/16-ц

При цьому у постанові від 20.07.2021 року по справі №910/20594/15 Верховний Суд зазначив про те, що постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження стягувач стає обізнаним про відсутність примусового виконання рішення, що надає йому можливості реалізувати свої правомочності стягувача, вжити заходи щодо подальшого виконання рішення суду.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив вказує на те, що заявник обґрунтовує вимоги заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання тим, що оригінали виконавчих листів були втрачені.

Однак, всупереч вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України, заявник не надав жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зазначає, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Тоді як, в даному випадку, первісним стягувачем отримувався виконавчий лист та пред`являвся до примусового виконання.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому суд не знайшов правових підстав для задоволення вимог заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року задоволено частково позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с.38-39)

26 грудня 2012 року на викання рішення суду видано виконавчі листи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчих листів №2-12314/10 виданих Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Звертаючись із заявою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання обґрунтувало її тим, що згідно Автоматизованої систему виконавчого провадження станом на 13 грудня 2022 року виконавчий лист відносно ОСОБА_1 в органах державної виконавчої чи на виконанні у приватних виконавців не перебуває.

В кредитній справі, яку булу передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12314/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра`у розмірі 350 518,16 грн. відсутній, про що складено відповідний акт від 12 березня 2021 року.

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції від 16 листопада 2022 року вбачається, що згідно інформації відділу державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - відділ) від 25.11.2022 встановлено, що на виконанні перебувало:

- виконавче провадження АСВП № 45695311 з примусового виконання виконавчого листа №2-12314/10, від 25.12.2012 виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про: «Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 350 518,67 грн». Боржник - ОСОБА_1 .

31.03.2016 року державним виконавцем відділу, у порядку пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (старої редакції), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, так, як згідно відповіді з реєструючих органів, та акту державного виконавця, майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, а розшук такого майна не надав результатів. Копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа, відповідно до вимог статі 31 Закону України «Про виконавче провадження» (старої редакції), супровідним листом від 31.03.2016 року надіслано на адресу стягувача, яка зазначена у заяві про відкриття виконавчого провадження, а саме: м. Київ, вул. Артема, 15.

Відповідно до пункту 2 розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

У зв`язку з вищенаведеним, надати докази направлення постанови про повернення виконавчого документу та оригінал виконавчого листа немає можливості у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Станом на 08.12.2022 року виконавчі листи до відділу повторно не пред`являлися.

На час повернення виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою зазначеної статті, у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяці.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року

№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Встановивши, що на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVI спірний виконавчий лист перебував на виконанні у відділі ДВС та був повернутий стягувачеві 31 березня 2016 року, а із заявою про видачу його дубліката заявник звернувся 14 грудня 2022 року, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що строк пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, з урахуванням приписів частин першої, п`ятої статті 12, а також пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, пропущено.

Доказів поважності пропуску строку на пред`явленні виконавчого листа заявником не надано.

У відповідності до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на зміст частини першої статті II Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на день набрання рішення законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на дату звернення заявника до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу ХНІ «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотньої дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону № 606- XIV).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Положення статті 23 Закону № 606-XIV, а у Законі № 1404-VIII - положення статті 12 регулюють питання переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК України суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувана отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Доводи заявника про те, що рішення суду залишається невиконаним, не можуть бути єдиною підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути беззаперечною підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд першої інстанції врахував, за приписами чинного процесуального законодавства суд може поновити пропущений стороною строк лише у разі дійсної наявності поважних причин. Між тим, причини, на які посилався заявник у справі, ухвала по якій оскаржується, в дійсності не належать до причини, які б надавали суду право поновити пропущений стягувачем строк.

Оскільки перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, суд, враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, висновки суду про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди до виконання, ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд врахував, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався, належними та допустимими доказами підстави для поновлення строку для пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож Закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав поважними причини пропуску строків пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди до виконання.

Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Пономарьов проти України», «Щокін проти України», «Белле проти Франції» зазначив про те, що питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним і при вирішенні цього питання і не може застосовуватися автоматично.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Безпідставне та необгрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством. В даному ж випадку доказів наявності передбачених законом підстав для вчинення такої процесуальної дії представлено не було, що в свою чергу виключало можливість задоволення заяви в цій частині.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/1, вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви є вірним, оскільки ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність постановленої ухвали не впливають.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Шкоріна