Провадження № 2/185/1264/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 квітня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

позивача ОСОБА_1

представника органу опіки та піклування Рябко Н.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачкою має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка на теперішній час проживає в Німеччині, вийшла там заміж і збирається забрати сина до себе за кордон, не маючи там власного житла та постійного місця роботи. Син не бажає їхати до матері та проживати з нею, тому позивач просить визначити місце проживання дитини з ним за адресою АДРЕСА_1 .

До позовної заяви доданий висновок органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 21 листопада 2023 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою малолітній син проживав з ним чотири з половиною роки. Коли в Україні почалася війна відповідачка виїхала за кордон, забравши із собою сина. У жовтні 2022 року відповідачка привезла сина назад до України і віддала позивачу, сказала, що повинна спочатку налагодити своє життя в Німеччині, а потім забере дитину. Після цього відповідачка знову виїхала за кордон, залишивши дитину з позивачем. Син казав позивачу, що хоче жити постійно в Україні, а до мами їздити в гості. Під час перебування у провадженні суду справи про визначення місця проживання дитини 16 лютого 2024 року до позивача звернулася колишня теща з проханням відпустити до неї дитину в гості з ночівлею, син не заперечував проти цього і позивач дозволив тещі забрати сина. Увечері позивач став телефонувати сину, але телефон дитини був вимкнений, колишні теща та дружина на дзвінки не відповідали. 17 лютого 2024 року приблизно о восьмій годині ранку позивачу зателефонувала колишня дружина і повідомила, що вони з сином знаходяться у Польщі. Тоді позивач зрозумів, що дитину вивезли за кордон без його згоди. На адвокатський запит Державною прикордонною службою України надані відомості про перетин кордону дитиною у супроводі матері. Вже перебуваючи за кордоном, син зателефонував позивачу, сказав, що бабуся забрала його і вони поїхали до мами. На теперішній час відповідачка не дає позивачу спілкуватися з сином, тільки повідомила, що подала на аліменти.

Позивач просить визначити місце проживання дитини з ним і має намір добиватися повернення дитини в Україну.

Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву, не вийшла на зв`язок для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зі змісту висновку органу опіки та піклування видно, що відповідачка заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком. Про таку позицію відповідачки свідчать її дії, а саме після звернення позивача до суду вона забрала дитину за кордон без згоди батька.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_4 вважає, що в інтересах дитини позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки батько характеризується позитивно, має стабільний дохід, створив для дитини належні умови. Під час спілкування з працівниками служби у справах дітей хлопчик пояснив, що хоче проживати з батьком, а у Німеччині йому не подобається.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як передбачено частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З пояснень учасників справи та доданих до позовної заяви документів судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі і є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідачка уклала новий шлюб, з початку війни в Україні проживає за кордоном у Німеччині. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування батько створив для дитини належні умови, позитивно характеризується, матеріально забезпечений, тому враховуючи думку дитини є доцільним визначити її місце проживання з батьком.

Однак ані органом опіки та піклування, ані судом при розгляді справи не встановлено обставин, за яких дитина може бути розлучена з матір`ю. Дії матері свідчать про прагнення забрати дитину до своєї нової сім`ї. Малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося десять років, а відповідно до положень частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як пояснив хлопчик у телефонній розмові з батьком, бабуся забрала його і вони поїхали до мами. За відомостями Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав за кордон у супроводі матері через пункт пропуску Краківець 17 лютого 2024 року, будь-яка інша інформація відсутня. На час зміни місця проживання (перетину кордону у супроводі матері) хлопчик досяг такого віку та рівня розвитку, що міг заперечувати проти виїзду з матір`ю за кордон, якби його намагались вивезти всупереч його волі. Вік дитини (повних десять років) надає їй право вибору місця проживання за спільною згодою з батьками. Відсутні будь-які підстави вважати, що на дитину здійснювався тиск з метою змінити її думку.

Відповідно до положень статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Малолітній ОСОБА_6 не був опитаний у судовому засіданні, оскільки згідно отриманої судом інформації він перебуває за кордоном з матір`ю відповідачкою по справі, яка не бажає брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, не виходить на зв`язок.

Як зазначили у судовому засіданні позивач та представник органу опіки та піклування, хлопчик висловлював бажання проживати з батьком, але при цьому дитина без заперечень виїхала до матері за кордон, що свідчить про іншу думку дитини.

За змістом статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Згідно з частиною 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

На теперішній час в Україні введений правовий режим воєнного стану, існує постійна небезпека обстрілів, тому для дитини набагато безпечніше проживати з матір`ю у Німеччині, ніж з батьком в Україні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що матір неналежно виконує свої батьківські обов`язки і що проживання з матір`ю суперечить інтересам дитини та її бажанню.

У даному випадку найважливіше значення має проживання дитини у безпечних, стабільних умовах, без постійних повітряних тривог, відключень електропостачання, а таку можливість наразі може забезпечити лише мати, яка проживає за межами України.

Зважаючи на викладене, на теперішній час визначення місця проживання дитини з батьком не відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Як визначено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп що підтверджується квитанцією (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати на сплату судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.

Судові витрати на сплату судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

- Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 95, .

Суддя У.М. Болдирєва