Єдиний унікальний номер судової справи: 487/1212/24
Провадження № 22ц/812/552/24 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

15 квітня 2024 року м. Миколаїв Справа №487/1212/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лагоди А.А., у приміщенні цього суду, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки, на підставі чого останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на залишок заборгованості за кредитом. Зазначав, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним і Банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказував, що відповідно до п.п.2.1.1.2.2-2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду щодо права банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 23 жовтня 2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 70650,57 грн, яка складається з: 49801,41 грн - заборгованість за кредитом; 20849,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, Банк просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав відсутності доказів узгодженості з банком його обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом, їх нараховування та стягнення позивачем.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2019 року станом на 23 жовтня 2023 року у розмірі 49801,41 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1891,94 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості.

Отже, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами в розмірі 20849,16грн. відсутні.

Однак, зважаючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не були повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49801,41 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Коренко Т.В., посилаючись неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем недоведене узгодження з позичальником збільшення кредитного ліміту до 49 900 грн. Крім того зазначала, що з розрахунку заборгованості неможливо визначити, яка точна сума була використана ОСОБА_1 в особистих цілях в межах тілу кредиту та яка частина тіла кредиту була погашена.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

За приписами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості.

Отже, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами в розмірі 20849,16грн. відсутні.

Проте, зважаючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не були повернуті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49 801,41 грн.

Колегія суддів не з усіма висновками суду першої інстанції погоджується.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 07 жовтня 2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умов про нарахування процентів та інших платежів згідно укладеного між сторонами договору анкета-заява не містить.

Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становить між сторонами договір про надання банківських послуг, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту: www.a-bank.com.ua.

Також відповідач підписав простим електронним цифровим підписом, що сторонами не спростовується, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій.

Згідно довідки Банку ОСОБА_1 було відкрито банківський рахунок та видано картку № НОМЕР_1 ….9065 строком дії до липня 2026 року (а.с. 18).

Відповідно до довідки за лімітами, 21 січня 2021 року за платіжною карткою, що видана позичальнику на підставі підписаної анкети-заяви, за узгодженням сторін було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000 грн, який у цей же день збільшено до 2 500 грн, з 22 січня 2021 року до 5 000 грн, з 18 лютого 2021 року до 7000 грн, з 13 липня 2021 року до 18 000 грн. та з 13 липня 2021 року до 49 900 грн. (а.с.19).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.10-17).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником, представник банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які не підписані позичальником (а.с. 21-27), копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.9) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в у ПАТ «Акцент-Банк», які не підписані позичальником (а.с. 27 зв. - 28).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 70650,57 грн, яка складається з: 49801,41 грн - заборгованості за кредитом; 20849,16 грн - заборгованості по відсоткам.

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1,2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 07 жовтня 2019 року, окрім анкетних даних, його контактної інформації, відомостей про майновий стан та трудову діяльність, розмір процентної ставки не встановлено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача заборгованість за процентами.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Умови та Правила надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року справа № 6-16цс15, від 17 липня 2019 року справа № 175/4576/14-ц, і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Більш того, відповідач заперечував ознайомлення з Умовами та Правилами надання йому банківських послуг.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим ПАТ «Акцент-Банк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», (АТ «Акцент-Банк»), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надання позивачем паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником ОСОБА_1 не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки в ньому визначено умови використання відразу трьох різних типів кредитних карток та сторони чітко погодили, що інформація за цим паспортом зберігає чинність і є актуальною до 01 січня 2020 року.

До того ж, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, у зв`язку з чим цей паспорт не можна вважати складовою Кредитного договору від 07 жовтня 2019 року.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем недоведене узгодження з позичальником збільшення кредитного ліміту до 49 900 грн, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовує висновок суду про отримання відповідачем кредиту в межах вказаного кредитного ліміту.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 активно користувався платіжною карткою, як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку.

Так, за період з жовтня 2019 року по жовтень 2023 року відповідачем отримано 190 628 грн 70 коп. та на погашення заборгованості сплачено 121091 грн 46 коп., відтак, різниця між фактично отриманими та повернутими коштами становить 69 537 грн 24 коп.

З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що за користування кредитними коштами Банк нараховував та стягував з ОСОБА_1 не обумовлені договором проценти. У період з 01 лютого 2022 року по 01 жовтня 2023 року їх загальний розмір становив 21 542 грн 50 коп.

Досліджені судом докази свідчать, що у відповідача станом на 23 жовтня 2023 року була наявна заборгованість перед Банком за тілом кредиту у сумі 49 801 грн 41 коп. Протягом дії договору відповідач сплатив Банку непогоджені сторонами проценти на суму 21 542 грн 50 коп. Отже, у відповідача наявний обов`язок сплатити позивачу заборгованість у сумі 28 258 грн 91 коп. (49801 грн 41 коп. - 21542 грн 50 коп.).

За такого, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності заборгованості за тілом кредиту є безпідставними.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. У зв`язку з тим, можна прийти до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд першої інстанції, вирішуючи цей спір не дослідив та не надав оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, та дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь Банку тіла кредиту у визначеному позивачем розмірі.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у бік зменшення суми заборгованості відповідача за кредитним договором та розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позов Банку задоволений частково (40%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073 грн 60 коп. судового збору за подання позову. Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково (60%), то з Банку на користь відповідача підлягає стягненню 1362 грн 20 коп. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 07 жовтня 2019 року станом на 23 жовтня 2023 року у розмірі 28 258 (двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 91 коп. та судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.