ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем Володьком С.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 23 липня 2023 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошову суму у розмірі 36 200 доларів США. із строком повернення до 23 квітня 2023 року. Оскільки умови договору позики відповідачами не виконуються, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 36 200 доларів США.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

На адресу відповідача судом надсилались ухвала про відкриття провадження у справі, разом з матеріалами позовної заяви та судові повістки на кожне судове засідання, які повертались до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18.

Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року визнано обов`язковою явкою позивача у судове засідання призначене на 14 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, наступною датою судового засідання визначено 7 березня 2024 року.

7 березня 2024 року до суду з`явився позивач ОСОБА_1 , явку якого визнано обов`язковою, надав суду оригінал розписки, судом було перевірено відповідність оригіналу її копії, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 10 квітня 2024 року.

10 квітня 2024 року до суду з`явились позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 липня 2021 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання від ОСОБА_1 у борг 36 200 доларів США, зі строком повернення до 23 квітня 2023 року.

Однак взятих на себе зобов`язань відповідач у визначений строк не виконав та до цього часу борг не повернув.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже невиконання позичальником договірного зобов`язання у встановлений строк є підставою для судового захисту порушеного права позикодавця шляхом примусового стягнення суми позики.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справах № 14-134цс18 від 4 липня 2018 та №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.

Отже, як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики не суперечить чинному законодавству.

Зважаючи на викладене вище, оскільки відповідач не виконав умови договору позики, кошти за договором не повернув, суд дійшов висновку, про обґрунтованість і доведеність вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 36 200 доларів США.

Також відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 13420 грн., оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 20-21).

Керуючись статтями 526, 530, 533, 625 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 липня 2021 року у розмірі 36200 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 13420 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 : ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2024 року.

Суддя О.С. Гусак