"12" квітня 2024 р.
Справа №642/2337/23
Провадження № 2/642/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Шрамко Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення трьох процентів річних та неустойки,

встановив:

В провадженні суду перебуває вказаний позов, в якому позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 25.06.2021 по 03.05.2023 у розмірі 2608 доларів США та неустойку за період з 03.05.2022 по 03.05.2023 в розмірі 547 500 грн. за невиконання кредитних зобов`язань. Також просив стягнути сплачений судовий збір в розмірі 6428.71 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2560 грн.

В обгрунтування позову позивач вказав, що 17.09.2010 між первісним кредитором (третьою особою) ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. За цим Договором відповідач отримала в позику 46 870 доларів США строком до 17.12.2010 і зобов`язалась повернути їх частинами в певному порядку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідач передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 .

З метою ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_5 14.10.2010 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання договору позики та іпотечних договорів недійсними, в задоволенні якого рішенням від 29.04.2013 відмовлено. Апеляційний суд Харківської області 18.09.2012 залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ленінським районним судом м. Харкова 20 січня 2014 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі і вирішено стягнути на його користь з Відповідача суму боргу в розмірі 593 457 грн. 29 коп. та судові втрати в розмірі 1 820 грн. 00 коп. Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 11 березня 2014 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Однак, Відповідач все одно не виконала свої грошові зобов`язання, рішення Ленінського районного суду м. Харкова також не виконала і борг ОСОБА_3 не повернула. Тому ОСОБА_3 знову звернувся до суду з позовом про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних і неустойки з метою захисту порушених Відповідачем своїх прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних і неустойки було відмовлено в повному обсязі. 09 червня 2015 року апеляційний суд Харківської області ухвалив рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінив: скасував його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних, задовольнивши ці позовні вимоги та стягнувши з Відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла в період з 06 квітня 2011 року до 15 листопада 2013 року, в сумі 273 382 грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 3 441 грн. 00 коп.

Також позивач вказав, що Відповідач свого обов`язку з повернення боргу у визначеному судовими рішеннями обсязі так і не виконала, тому ОСОБА_3 був змушений знову звернутися в суд з позовом про стягнення з відповідача процентів за користування позиченими у ОСОБА_3 коштами, 3% річних та неустойки за час порушення нею своїх зобов`язань з моменту звернення 15 листопада 2013 року в Ленінський районний суд м. Харкова із попереднім позовом, по 16 липня 2015 року. Крім того, в своєму позові ОСОБА_3 просив в рахунок сум заборгованості, визначених рішенням Ленінського суду м. Харкова від 20 січня 2014 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2015 року та сум розрахованих в цьому позові, - звернути стягнення на іпотечне майно. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково і вирішено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково - і вирішено: - стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 проценти за користування коштами за період з 15 листопада 2013 року по 16 липня 2015 року у розмірі 313 080 грн. 48 коп., три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 15 листопада 2013 року по 16 липня 2015 року у розмірі 62 965 грн. 60 коп., а всього 376 046 грн. 08 коп., - в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 17 вересня 2010 року, стягнутої з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року у розмірі 593 457 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за договором позики - 373 333 грн. 61 коп., заборгованість за процентами 18 073 грн 27 коп , три проценти річних - 4 050 грн. 41 коп., неустойка за прострочення виконання зобов`язання - 198 000 грн. 00 коп., стягнутої за рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2015 року у розмірі 273 382 гри. 16 коп., з яких; заборгованість за відсотками - 195 830 грн. 68 коп., три проценти річних - 77 551 грн. 48 коп., стягнутої заборгованості за цим рішенням суду у розмірі 376 046 грн. 08 коп., з яких: заборгованість за відсотками - 313 080 грн. 48 коп., три проценти річних - 62 965 грн. 60 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки; - надати ОСОБА_3 право особисто та через представників пред`являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, письмово звертатись, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність її майна на праві власності, про кількість продажів), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме манно та обтяжень об`єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в том числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах та вчиняти всі інші необхідні дії, пов`язані з продажем предметів іпотеки. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідач, як і попереднього разу, так і не приступила до виконання вказаного судового рішення та не виконала його навіть частково. Загальний розмір заборгованості Відповідача за Договором позики від 17 вересня 2010 року станом на 16 липня 2015 року був визначений зазначеними вище судовими рішеннями в сумі 1 255 819 (один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 93 коп.

09 вересня 2016 року після укладення шлюбу Відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

17 червня 2016 року первісний кредитор (первісний позикодавець, первісний іпотекодержатель) ОСОБА_3 відступив свої права за Договором позики від 17 вересня 2010 року за реєстровим № 2946 та за укладеними в його забезпечення іпотечними договором від 17 вересня 2010 року за реєстровими № 2948 та № 2950 новому кредитору (новому позикодавцю, новому іпотекодержателю) ОСОБА_1 , про що між ними були укладені Договори про відступлення права вимоги (цесії), 17 червня 2016 року посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. за реєстровими № 879 та № 880.

Відповідач ОСОБА_7 належним чином повідомлена про те, що первісний кредитор відступив свої права новому кредитору ОСОБА_1 , але новому кредитору Відповідач також борг не повернула. Неповернутою так і залишилась вся сума позичених за Договором позики коштів у розмірі 46 870 доларів США.

Оскільки Відповідач не виконала свої зобов`язання і борг не повернула, з метою задоволення своїх вимог, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки. 22 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 . В результаті ОСОБА_1 вважав всі свої вимоги за Договором позики від 17.09.2010 року задоволеними в позасудовому порядку шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки, і будь-які інші свої вимоги щодо виконання З метою реалізувати повноцінно своє право власника Позивач був вимушений звернутись до Відповідача з позовами про вселення в квартири, на які він звернув стягнення.

Однак, Відповідач подала зустрічні позови про визнання протиправним, скасування записів про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року по справі № 645/51/17 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.10.2016 року, індексний номер 17110302, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., номер запису про право власності 17110302, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 11 червня 2019 року по справі № 642/1820/18 визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.10.2016 року індексний номер 17110352 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 , винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 17110352 у розділі в Державном) реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначені рішення набрали законної сили без їх апеляційного оскарження. Таким чином, ОСОБА_1 не набув права власності заставлену в іпотеку квартиру - і, отже, не задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Отже, основні рішення судів про стягнення боргу за договором позики залишилися невиконаними. Тому 25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про стягнення з Відповідача трьох процентів річних та неустойки.

Також позивач подав 25 червня 2021 року позовну заяву до відповідача про стягнення 3% річних та неустойки за час невиконання відповідачем її зобов`язань з повернення позичених коштів за період з моменту звернення в суд із попереднім позовом 16 липня 2015 по день подання позову 25 червня 2021 року, а також неустойку за період з 25 червня 2020 року по 25 червня 2021 року. Рішення не винесено.

Тому, звертаючись в суд із цією позовною заявою, Позивач просить стягнути з Відповідача суму трьох процентів річних за період з моменту звернення в суд із попереднім позовом 25 червня 2021 року по день подання цього позову 03 травня 2023 року, а також неустойку за останній рік прострочення в період з 03 травня 2022 року по 03 травня 2023 року. Сума належних до стягнення з Відповідача на користь Позивача трьох процентів річних за період з 25 червня 2021 року по 03 травня 2023 року дорівнює 2 608 (дві тисячі шістсот вісім) доларів США (що станом на 03.05.2023 року, згідно курсу НБУ становить 95 370 грн. 90 коп.). Сума неустойку за останній перед поданням даного позову рік прострочення повернення позичених коштів в період з 03 травня 2022 року по день подання цієї Позовної заяви 03 травня 2023 року становить 547 500 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.05.2023 справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_10 просила розглядати справу без їх участі та відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути позовну заяву у відсутність сторін.

Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Судовим розглядом встановлено наступне.

17.09.2010 між ОСОБА_3 (третя особа) та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. за №2946. Згідно п. 1 цього Договору, позичальник ОСОБА_5 отримала в позику 46 870 доларів США і зобов`язалась повернути їх частинами в певному порядку, строком до 17.12.2010. (а.с. 10-11)

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , про що укладено іпотечний договір від 17.09.2010 за №2948, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І., та іпотечний договір №2950 від 17.09.2010, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. (а.с. 12-19)

17 червня 2016 року між кредитором (іпотекодержателем) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивачем) укладені:

- Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим Карташовою С.І. приватним нотаріусом ХМНО 17.09.2010 за реєстровим №2948, вказаний договір про відступлення права вимоги посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за №879; (а.с. 20-21)

- Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим Карташовою С.І. приватним нотаріусом ХМНО 17.09.2010 за реєстровим №2950, вказаний договір про відступлення права вимоги посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за №880. (а.с. 22-23)

Крім того, до позову позивачем додано: повідомлення ОСОБА_5 про відступлення прав вимоги з поштовим описом вкладення, поштові повідомлення про вручення повідомлень, вимога про повернення боргу з описом поштового вкладення та поштовими повідомленнями про вручення ОСОБА_5 , інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка про курс валют, а також документи на підтвердження отримання правової допомоги адвоката. (а.с. 24-55)

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 1,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, позивач в своєму позові посилається на неодноразові звернення до судів з позовами про стягнення з відповідача ОСОБА_9 наданої їй позики за Договором позики від 17.09.2010, штрафних платежів, та винесення судами як першої, так і апеляційної інстанції, відповідних судових рішень.

В той час, жодного доказу на підтвердження звернення до судів з позовами та ухвалення судами відповідних судових рішень, в тому числі, щодо порушення відповідачем своїх зобов`язань та стягнення основної суми боргу, позивачем до позовної заяви не надано, не зазначено про неможливість подання таких доказів та не заявлено клопотання про їх витребування.

При цьому, суд на наділений повноваженнями самостійного пошуку в ЄДРСР таких рішень на підтвердження заявлених позивачем позовних вимог та обставин.

Крім того, позивач, в порушення свого процесуального обов`язку, вказуючи, що він є новим кредитором після первісного, ОСОБА_3 , не додав до позовної заяви копії Договору про відступлення права вимоги саме за Договором позики від 17.09.2010, додавши лише копії договорів про відступлення права вимоги лише за іпотечними договорами.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами не довів переходу до нього права вимоги саме за Договором позики від 17.09.2010, а відтак, в суду відсутні докази на підтвердження наявності в позивача права вимагати від позичальника стягнення на його користь штрафних платежів за порушення основного зобов`язання.

Згідно положень ЦПК суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від позивача про витребування таких доказів, як це передбачено ст. 84 ЦПК України, до суду позивачем не подавалось.

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов`язок з доведення факту дійсного порушення відповідачем його прав.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем його прав, оскільки не доведено перехід до нього права вимоги за Договором позики від 17.09.2010.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 628 ЦК України ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення трьох процентів річних та неустойки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2024.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Головуючий: