Справа № 349/2348/23
Провадження № 22-ц/4808/521/24
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кочубей І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Рогатинського районного суду від 29 січня 2024 року під головуванням судді Гаврилюк О.О. у м. Рогатин,

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 14 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www:privatbank.ua, складає між ним та банком кредитний договір. Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 листопада 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 30 867,66 грн, яка складається з боргу: за простроченим тілом кредиту у розмірі 24 910,10 грн; за простроченими відсотками у розмірі 5 957,56 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 867,66 грн.

Заочним рішенням Рогатинського районного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 червня 2011 року станом на 26 листопада 2023 року, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24 910,10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2 165,99 грн.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

ОСОБА_1 14.06.2011 звернувся до AT КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н. В заяві сторони погодили розмір відсотків за користування кредитними коштами і він складає 2.5 % на місяць. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому перевипускалася.

Умови кредитування періодично змінюються, що банк відображає в Умовах та Правилах банківських послуг, які викладені на банківському сайті.

Тому, 14.09.2021 відповідач при зміні умов кредитування підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Таким чином, кредитодавець ознайомив відповідача з умовами споживчого кредитування в AT КБ «ПриватБанк» за кредитними картами.

В заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг зазначені основні умови кредитування.

Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному Відповідачем паспорті споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи, однак не був досліджений належним чином судом першої інстанції. В паспорті споживчого кредиту відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивач просив стягнути борг за відсотками у розмірі 5 957,56 грн, які нараховані після 14.09.2021, тобто після узгодження умов кредитування, за процентною ставкою 40,8 %, для Кредитної карти Універсальна Голд.

Підписавши вказану заяву, відповідач добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому відхилення заяви від 14.09.2021 є неправомірним, а також посилання суду про те, що позивач не надав документів, які б підтверджували погодження між сторонами всіх умов надання банківських послуг, у тому числі обов`язку позичальника зі сплати процентів, не відповідає фактичним обставинам справи.

З виписки по картковому рахунку слідує, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості і після підписання заяви від 14.09.2021, отже погодився із даними умовами.

Враховуючи те, що відсотки за користування кредитом в сумі 5 957,56 грн були нараховані позивачем вже після підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.09.2021, якою сторони погодили нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування, пені за прострочку за кредитом, вказані відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми процентів за кредитним договором в розмірі 5 957,56 грн.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнені заборгованості за процентами, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь AT КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами в розмірі 5 957,56 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

До апеляційного суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Деркач О.Р. 05.04.2024 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яку призначено на 08.04.2024 у зв`язку з її участю в розгляді іншої справи в іншому суді. З урахуванням цього клопотання розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 17.04.2024 та повідомлено сторін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду 17.04.2024 повторно не з`явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 14 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.45).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримав кредитну картку (а.с.44).

Також 14.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та подав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку він особисто підписав у цей же день.

ОСОБА_1 14.09.2021 особисто підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг чим підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг та що він з ними ознайомився та погоджується.

В заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.09.2021 зазначено основні умови кредитування, зокрема:

в п. 1.3 процентна ставка, відсотків річних: 42.0 % - для карти Універсальна: 40.8 % - для карти Універсальна Gold;

п.1.4 визначено порядок повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, у т, ч, за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за ним Поговором, 1 -го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - 10% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення;

п. 1.5 визначено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором:

- пеня - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання;

- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 84 % для карти Універсальна: 81.6 % - для карти Універсальна Gold; в разі несвоєчасної сплати клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, визначений п. 2.1.1.2.4. цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5. договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язувався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановленими за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 % для карт Універсальна та Універсальна Gold (а.с. 47-58).

В п. 2.1.1.3.1. заяви передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором. В разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав також копії розрахунків заборгованості (а.с. 9-27) та виписку про рух коштів (а.с.28-42).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 були встановлені кредитні ліміти з 27.04.2020 по 30.10.2020 - 25 921,66 грн; з 22.02.2023 25 830 грн; з 28.02.2023 25820, 41 грн; з 09.03.2023 по 24.03.2023 -25 331, 46 грн (а.с. 43).

У зв`язку з порушенням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, що доданий до позовної заяви, на 26 листопада 2023 року становить 30 867, 66 грн, з яких 24 910,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 957, 56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

З поданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по особовому рахунку боржника, вбачається що ОСОБА_1 користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку з порушенням боржником взятих на себе зобов`язань отримані та використані позичальником кошти АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті і позивач вправі вимагати захисту своїх прав у суді шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак, стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував таке.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими за ставками 40,8 % річних.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався погодження сторонами умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач користувався кредитними картками та сторони узгодили процентну ставку 42 % річних для карти Універсальна та процентну ставку 40,8 % річних для карти Універсальна Голд, які зазначені у підписаній відповідачем заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.09.2021, що також містить угоду про використання простого електронного підпису.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по картковому рахунку позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі, обумовленому сторонами 14.09.2021, а саме 40,8 % відсотків річних.

Судом першої інстанції не перевірено в повній мірі розрахунок заборгованості, не оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.09.2021, яка підписана відповідачем.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в заяві відповідача від 14.09.2021, за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в заяві позичальника процентна ставка не зазначена і у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді прострочених відсотків.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є платою за користування грошима, нараховані за період прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).

Однак, вирішуючи питання щодо розміру стягнення процентів, які є платою за користування грошима, нараховані за період прострочення боржника відповідно до умов договору, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, відображеного у стовбцях «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Відсотки погашені за рахунок кредита» та «Тіло кредита поточне» за період з 01.09.2021 по 26.11.2023 убачається, що нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміту), що призводило до збільшення поточного тіла кредита. Зокрема всього за період з 01.09.2021 по 26.11.2023 було погашено за рахунок кредита нараховані банком відсотки в розмірі 4 453,11 грн і на цю ж суму збільшилося поточне тіло кредита. Таке списання також відображене у виписках по карткових рахунках відповідача.

При цьому, таке погашення коштів в розмірі 4 453,11 грн за рахунок кредитного ліміту відбувалося зі збільшенням поточного тіла кредиту понад кредитний ліміт, встановлений банком в розмірі 25 921,66 грн, що є порушенням умов відповідно до п.1.4, п. 2.1.1.3.1. обумовлених сторонами у договорі, за яких таке списання не застосовується у разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором.

Використання кредитних коштів у межах суми кредитного ліміту є передбачуваним для споживача, якому було роз`яснено умови кредитування, однак безлімітне списання коштів банком на погашення вартості своїх послуг, понад розмір кредитного ліміту не відповідає основним засадам цивільного законодавства, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності при отриманні кредиту не може передбачити такі дії банку.

З відповідача судом першої інстанції стягнуто заборгованість за тілом кредита по кредитному договору № б/н від 14.06.2011 в сумі 24 910,10 грн і рішення в цій частині сторонами не оскаржується. Апелянт оскаржив рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом.

Таким чином, з урахуванням верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 1 504,45 грн, як різниця заборгованості за відсотками станом на 26.11.2023 та відсотками, які безпідставно погашено понад встановлений кредитний ліміт за рахунок тіла кредиту. При цьому слід зауважити, що кошти тіла кредиту цим судовим рішенням повністю стягнуто з відповідача судом першої інстанції і рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови судом у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом. У цій частині слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення такої вимоги. З відповідача слід стягнути на користь банку заборгованість за простроченими відсотками станом на 26.11.2023 в сумі 1 504,45 грн.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача та з нього слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1016,57 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити частково.

Заочне рішення Рогатинського районного суду від 29 січня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом скасувати.Ухвалити нове рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.) 1 504,45 (одну тисячу п`ятсот чотири гривні 45 коп) грн заборгованості за кредитним договором за простроченими відсотками станом на 26.11.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 016,57 грн сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин