Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1917/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та три земельні ділянки площею 0,07 га, 0,11 га та 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя залишила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповідає своїй дочці ОСОБА_1 .

Заповіт складено 22 січня 2004 року та посвідчено Боржавською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, зареєстровано в реєстрі № 1.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Родинні зв`язки підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок: який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.46 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради Берегівського району (бувший Виноградівський) Закарпатської області.

Рідна сестра відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 претензій до вказаного спадкового майна не заявляє. Інших спадкоємців передбачених ст. 1241ЦК України немає.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 04.01.2024 року та довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за № 97 від 19.01.2024 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючі документи не оформлені.

Крім того, згідно довідки Боржавської сільської ради № 731 від 20.01.2023 року Виноградівської міської ради Закарпатської області за адресою АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У розпорядженні позивача є лише копія Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-3K № 002887 від 09.06.2003 року. Оригінал був втрачений ще при житті спадкодавця. Копія документу підтверджує належність права приватної власності на спадкове майно спадкодавцю.

Частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано , що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття у регламентованому порядку . Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду з цією заявою.

Згідно положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивач, не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок та втратою документа що підтверджує належність права власності на земельну ділянку спадкодавцю.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таким є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонасіупництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за заповітом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 02.12.2008 року (а.с.11).

Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Після її смерті залишилася спадщина, а саме - житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.46 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Боржавської сільської ради Берегівського району (бувший Виноградівський) Закарпатської області.

За життя 22.01.2004 р. ОСОБА_3 залишла заповіт, в якому зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла доньці ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 . Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.10).

Рідна сестра відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 претензій до вказаного спадкового майна не заявляє. Інших спадкоємців передбачених ст. 1241ЦК України немає.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 04.01.2024 року та довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за № 97 від 19.01.2024 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючі документи не оформлені (а.с.21).

Згідно довідки Боржавської сільської ради № 731 від 20.01.2023 року Виноградівської міської ради Закарпатської області за адресою АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-3K № 002887 від 09.06.2003 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,46 га розташовану на території Боржавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.27-27 зв.).

Позивачка спадщину після смерті матері прийняла, оскільки проживала на час смерті разом, що стверджується довідкою від 18.12.2023 року (а.с.19).

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особи, які мають право претендувати на спадкове майно претензій до нього не мають. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом на:

- житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,07 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради, Берегівського (колишнього Виноградівського) району Закарпатської області.

-з емельну ділянку площею 0,11 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради, Берегівського (колишнього Виноградівського) району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0,28 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Боржавської сільської ради, Берегівського (колишнього Виноградівського) району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо