Номер провадження: 22-ц/813/1368/24
Справа № 505/1014/17
Головуючий у першій інстанції Нікітішина В.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Подільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Нікітішина В.П. 28 серпня 2017 року у м. Подільську Одеської області, -

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції суд з цим позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 47/100 частин житлового будинку з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном з часу смерті батька, тобто з 1995 року.

У березні 2017 року позивач вирішив оформити спадщину та звернувся до КП «Інвентаризатор», де отримав довідку з якої дізнався, що батьку ОСОБА_3 було надано дозвіл на оформлення самовільно побудованого житлового будинку на підставі рішення виконкому №274 від 03 липня 1997 року Вищевказаний житловий будинок прийнято в експлуатацію 20 лютого 2001 року.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 вважав, що він, як єдиний спадкоємиць померлого, оскільки крім нього у батька спадкоємців не залишилось, мав право на зазначене спадкове майно. Вони з батьком проживали в одному дворі, та після його смерті він користується його частиною будинку, робить ремонти, оплачує комунальні послуги, тощо. Згідно Договору купівлі-продажу, батьку належала 1/4 частина будинку, але у зв`язку із перерахунком долей на час звернення до суду з позовом його частка складала 47/100 частин домоволодіння.

У 2001 році за цією ж адресою ОСОБА_2 придбав 3/8 частки цього ж домоволодіння, що підтверджується договором, зареєстрованим на Одеській товарній біржі №348-К від 26 квітня 2001 року.

Звернувшись до КП «Інвентаризатор» для оформлення спадщини позивач дізнався, що у зв`язку із закінченням будівництва житлового будинку літ. «Н» та здачі його в експлуатацію, реальні долі співвласників житлового домоволодіння не співпадають з ідеальними. В переліку правовстановлюючих документів, що підлягають державній реєстрації, договір купівлі-продажу, зареєстрований товарною біржою, відсутній, тому право власності на придбане майно треба підтвердити рішенням суду.

Ситуація, що склалася, змусила ОСОБА_2 звернутися до суду за захистом свого права.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем першої за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної спільної часткової власності на 47/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих споруд та будівель, що розташовано у АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право приватної спільної часткової власності на 16/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих споруд та будівель, що розташовано у АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 (який не приймав участі у розгляді справи) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити, судові витрати покласти на ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом не було враховано, що на день звернення ОСОБА_2 до суду із позовом були живі інші спадкоємці ОСОБА_3 : дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_1 . Тобто, ОСОБА_2 приховав від суду те, що є і інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не залучив останніх до участі у справі в якості відповідачів, чим порушив їх майнові права на спадщину.

Сторони про розгляд справи на 19 березня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно, придбане на підставі договору купівлі-продажу, зареєстроване товарною біржою, підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2001 році ОСОБА_2 придбав 3/8 частин житлового будинку з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим на Одеській товарній біржі №348-К від 26 квітня 2001 року, право власності на цю частину домоволодіння було зареєстроване у встановленому на той час законодавством порядку в Котовському МБТІ 16 травня 2001 року.

Згідно листа КП «Інвентаризатор» від 16 березня 2017 року №127, у зв`язку із закінченням будівництва житлового будинку літ. «Н» та здачі його в експлуатацію реальні долі співвласників житлового домоволодіння не співпадають з ідеальними. Проведено перерахунок ідеальних часток. Згідно з розрахунку ідеальна доля, що належить ОСОБА_2 , складає 16/100 частин домоволодіння. В переліку правовстановлюючих документів, що підлягають державній реєстрації договір купівлі-продажу, зареєстрований товарною біржою, - відсутній.

Згідно ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» (зі змінами та доповненнями) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу України (у ред. 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу УРСР).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом. Відповідно до пункту 4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Таким чином, з 25 травня 1998 року, суди при вирішенні питань щодо чинності угод відносно нерухомого майна зареєстрованих на біржі, керувалися вимогами Цивільного кодексу Української РСР та зазначеним вище положенням.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції Закону України № 2275-УІ від 20 травня 2010 року), житловий будинок (як предмет, визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі.

Що стосується договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що укладалися з 01 січня 2004 року, то згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, для вирішення питання по суті набувач житлового будинку, який придбав нерухомість шляхом реєстрації договору на біржі, має звернутися до суду.

Оскільки сторони договору купівлі-продажу його виконали, а посвідчити нотаріально такий договір не має можливості, то суд першої інстанції визнав цей договір дійсним, а також визнав за ОСОБА_2 право приватної спільної часткової власності на 16/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих споруд та будівель, що розташовано у АДРЕСА_1 .

Колегія суддів враховує, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено жодного доводу, яким саме чином рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно, придбаного на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржою, порушує права та інтереси апелянта.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не є учасником спірних правовідносин в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, придбаного за біржовим договором, та права, свободи, інтереси і обов`язки апелянта у цій частині позову судом не розглядалися та не вирішувались, то вказане є підставою для закриття апеляційного провадження за його скаргою. Таким чином, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на нерухоме майно, придбаного на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржою, у ОСОБА_1 - відсутнє.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

На підставі вказаного, колегія суддів доходить до висновку про те, що оскільки оскаржуваним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, придбаного на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржою, права та обов`язки апелянта ОСОБА_1 не вирішувались, то апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у вказаній частині підлягає закриттю.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п.3 ч.1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Подільської міської ради про визнання права приватної спільної часткової власності на 16/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих споруд та будівель, що розташовано у АДРЕСА_1 , закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе