Справа № 288/632/24
Провадження № 2/288/252/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області - Семенюк О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області про визначення місця проживання дитини, в якій вказує, що 23 вересня 2017 року він уклав шлюб з відповідачем, від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З грудня 2021 року сімейне життя між позивачем та відповідачем припинене, вони стали проживати окремо.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17.11.2023 року шлюб між сторонами розірвано. При вирішенні питання про розірвання шлюбу питання про місце проживання дитини не вирішувалось.

Згоди щодо місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Позивач вважає, що в інтересах дитини йому краще проживати з ним, так як після розірвання шлюбу він проживає разом з дитиною в АДРЕСА_1 . В даному будинку є всі зручності, син має свою окрему кімнату та забезпечений всім необхідним для проживання: одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни.

Позивач має постійне місце роботи, з якої має стабільний дохід. Дитина має до позивача більшу прихильність ніж до відповідача.

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 8 від 13.02.2024 року вирішено затвердити висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .

Переважно позивач займається участю в житті дитини, що підтверджується довідкою із закладу дошкільної освіти.

За вказаних обставин позивач вважає, що необхідно визначити місце проживання дитини саме з ним.

Позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, судові витрати покладає на себе.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Частина 3 статті 200 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 березня 2018 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 35 /а.с. 6/.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області 29 березня 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 29 березня 2018 року по теперішній час /а.с. 7/.

Відповідно до повідомлення № 4 від 04 березня 2024 року, виданого відділом освіти Попільнянської селищної ради Попільнянський заклад дошкільної освіти «Сонечко», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує заклад дошкільної освіти «Сонечко» з 24 березня 2021 року по даний час. Дитину до дошкільного закладу приводить тато /а.с. 8/.

Як вбачається з Висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету № 8 від 13 лютого 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », виданого Попільнянською селищною радою Житомирського району Житомирської області, вирішено визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та 9 на звороті/.

Згідно рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2023 року, шлюб зареєстрований 23 вересня 2017 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 83, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано /а.с. 10-11/.

Як вбачається з акту обстеження умова проживання від 18.03.2024 року, виданого Відділом Служби у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирського району, проведеного за адресою: смт. Попільня, вулиця Сонячна, 32, члени комісії дійшли висновку, що батько створив належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини /а.с. 22/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 17 лютого 2014 року Реєстраційною службою Попільнянського РУЮ Житомирської області, актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, а саме власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_1 , розмір частки: 1/1 /а.с. 23/.

Згідно Довідки № 1 від 15 березня 2024 року, виданої «ФОП ОСОБА_5 », ОСОБА_1 дійсно працює в «ФОП ОСОБА_5 » на посаді майстра з 01.11.2023 року згідно наказу № 07-23к від 31.10.2023 року по теперішній час /а.с. 24/.

Довідкою № 2 від 15 березня 2024 року, виданої «ФОП ОСОБА_5 » передбачено, що ОСОБА_1 отримав заробітну плату з листопада 2023 року по лютий 2024 року в загальному розмірі 29200,00 гривень /а.с. 25/.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що батько має постійне місце проживання та роботи, стабільний дохід, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, батько дитини, спроможний надати дитині належний рівень розвитку та постійного піклування, приділяє дитині багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним розвитком сина, отже належним чином відноситься до своїх батьківських обов`язків. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком.

Відтак, враховуючи вік дитини, а також обставини того, що малолітній син сторін на даний час проживає разом з батьком, який має де проживати і останній виявляє увагу та турботу про сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, веде звичний спосіб життя, а також зважаючи на те, що розлучення малолітньої дитини з батьком може негативно вплинути на психічний розвиток дитини, так як він постійно проживав з батьком, і є виправданим лише у виняткових випадках, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своїм батьком.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

У відповідності до частини 1 статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України, випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16.

Судом встановлено, що позивач позитивно характеризується, має постійне місце проживання, стабільний дохід, у сина гарні відносини з батьком та на даний час дитина проживає разом з ним.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність дитини до батька, фактичне місце проживання сина з батьком, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , постійним місцем проживання батька ОСОБА_1 .

У теперішній час, мешкаючи з батьком, ОСОБА_3 залишився проживати у звичному для нього середовищі, він продовжує відвідувати свій дошкільний заклад та продовжує спілкуватись зі своїми друзями. Син має тісний зв`язок із батьком. У випадку зміни місця проживання малолітньої дитини, йому може бути нанесена психологічна травма.

Крім того, суд також враховує, що доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі матері з сином в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано.

В судовому засіданні доводи позивача щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, відповідачем не спростовані, крім того, відповідач надала до суду заяву в якій визнала позовні вимоги.

Також, як вбачається з наданого Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 /а.с. 9 на звороті/, комісія з прав захисту дитини вирішила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що дитину необхідно залишити проживати разом з батьком, з яким він проживає на даний час, у звичному для дитини середовищі, так як він має гарні відносини з батьком.

Таким чином, зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Позивач просить залишити судові витрати за ним, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись Конституцією України; Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); Декларацією прав дитини; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району, Житомирської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник