Номер провадження: 22-ц/813/1353/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року, ухваленого у складі судді Мурзенко М.В. в приміщенні того ж суду,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, у якій просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки з 01.09.2015 року до день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що заявниця - ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 як дружина та чоловік, шлюб між сторонами не було зареєстровано. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, їздили на відпочинок, займалися благоустроєм квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла; виховували онука (син доньки заявниці). ОСОБА_4 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 25.02.2022 року став до лав Збройних сил України. Під час несення служби на півдні України ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали намір зареєструвати шлюб у 2022 році, проте із початком війни ОСОБА_4 проходив військову службу поза межами Одеської області у зоні бойових дій, тому з об`єктивних причин шлюб не було зареєстровано. Заявниця зазначає, що проживала разом із ОСОБА_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала матері заявниці - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне задля набуття та реалізації права на отримання грошової допомоги, а також для приймання участі у вирішенні питань пов`язаних із доглядом та збереженням місця поховання ОСОБА_4 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року заяву задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 без шлюбу в період з 2017 року по день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України посилаючись на те що судом першої інстанції не правильно визначена підсудність та юрисдикційність, та не враховано висновки викладені у постановах Верховного Суду у аналогічних справах, що призвело до неправильного та необ`єктивного вирішення справи, просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі (а.с. 209-213).

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Борисенко О.Ю., скористалася своїм правом та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити (а.с. 233-241).

Від відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив в якому останній просив розглядіти справу за відсутності представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зазначив що залишає вирішення справи на розгляд суду.

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи Міністерства оборони України апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, заявниця та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на досліджені в судовому засіданні докази та покази свідків, заявником доведений факт її проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2017 року, по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений у військову частину НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_8 від 05.04.2022 року (а.с.25).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1526 від 06.04.2022 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті - травматична ампутація голови, верхніх та нижніх кінцівок (а.с.26-27), свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.28).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2015 року. (а.с. 164)

Під час перебування у шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , якого було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_2 , відповідно до заочного рішення від 04.11.2021 року, по справі № 947/21059/21, за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_4 було визнано таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між сторонами було розірвано 24.02.2002 року (а.с.22).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , шлюбу між сторонами було розірвано 10.11.2004 року (а.с.22).

Відповідно до довідки № Б 5-321581-ф/л від 29.11.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.18) у заяві фактичне місце проживання зазначене: АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право власності (а.с.36) належала матері ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.35-38)

З довідки підписаної сусідами, та посвідченої директором Дочірнього житлово-експлуатаційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДПРОЕКТ» 14.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно спільно проживала однією сім`єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, та вела спільне господарство з гр. ОСОБА_4 у період з 01.09.2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с.39)

З копій фіскальних та товарних чеків, переписок у мессенжерах вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, та несли спільні витрати на придбання побутових приладь, (а.с.73, 77-78, 84) спільно робили ремонт у квартирі.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конститційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення заявницею факту її проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Встановлення вказаного факту є необхідним для ОСОБА_1 , оскільки від його встановлення залежить виникнення прав у заявника на звернення до відповідних органів із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_12 і такий факт не може бути встановлений у позасудовому порядку.

Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу жінки та чоловіка, який загинув під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягало закриттю, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Тлумачення наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду за наслідками розгляду 18 січня 2024 року справи №560/17953/21 (провадження №11-150апп23).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц(провадження №14-505цс19), та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Доводи скарги про те, що між заявником та Міністерством оборони виник спір пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження заявником певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, колегія суддів відхиляє, оскільки Міністерство оборони не є суб`єктом отримання соціальної допомоги, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги. До таких висновків дійшла Велика палата Верховного суду у своїй постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин, дано їм вірну юридичну оцінку та із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права ухвалене рішення, то підстави для його скасування чи зміни за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 22 березня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова