Справа № 463/5912/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1733/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення та зняття з реєстрації та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Михайло Романович, про визнання заповіту недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, в якому просили усунути їм перешкоди у користуванні належним на праві власності житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з даного житлового будинку із зняттям їх з реєстрації у ньому.

Свої вимоги позивачі обгрунтовували тим, що вони є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому без законних на те підстав зареєстровані та проживають відповідачі, які відмовляються в добровільному порядку звільнити будинок та знятись з реєстрації у ньому.

Зазначають, що відповідачами порушується їхнє право, як співвласників будинку, на володіння, користування та розпорядження своїм майном, передбачене статтею 319 ЦК України, тому, відповідно до статті 391 ЦК України, вони вправі вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення відповідачів з належного їм будинку та зняття їх з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Сиротяк М.Р., в якому просив: визнати недійсним заповіт від 20.10.2009 року, складений ОСОБА_8 та нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовано тим, що позивач з народження проживає у спірному будинку, який належав його батькові ОСОБА_8 , за домовленістю з яким, для проживання в будинку разом із своєю сім`єю позивач за власні кошти добудував мезонін будинку, який складається з двох житлових кімнат, площею 9,8 кв.м. та 14,3 кв.м. і двох коридорів площею 9,1 кв.м. та 5,2 кв.м.

У 2004 році батько захворів на онкологічну хворобу, що спонукало його 23.04.2004 року скласти заповіт, відповідно до якого він заповів позивачу 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 , та зазначив при цьому, що в користування позивача перейдуть приміщення мезоніну та гараж, позначений літерою «Б», пл.18,5 кв.м., а 69/100 частини будинку заповів дочці ОСОБА_1 (рідній сестрі позивача), вказавши при цьому, що в її користування перейдуть всі інші приміщення будинку АДРЕСА_1 , крім приміщень п/пд. І/7,3 кв.м. (коридор), ІІ/15,5 (господарське), сарай «В» пл.14,0 кв.м., які залишаються в спільному користуванні, а також гараж, позначений літерою «Д», пл.27,1 кв.м.

Через два роки після складення заповіту, 22.08.2006 року батько подарував 69/100 частини будинку відповідачці ОСОБА_1 , вказавши у договорі дарування ті ж самі приміщення, які були визначенні ним для її спадкування у заповіті від 23.04.2004 року.

Згодом, у батька почала розвиватись деменція, з приводу чого він звертався до лікувальних закладів м. Львова.

20.10.2009 року ОСОБА_8 , не розуміючи значення своїх дій внаслідок хвороби та діючи під впливом відповідачки ОСОБА_1 , склав заповіт, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сиротяком М.Р., згідно з яким, заповів відповідачці ОСОБА_1 все майно, яке належатиме йому на момент смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після його смерті відповідачка ОСОБА_1 , будучи власником 69/100 частин будинку на підставі договору дарування від 22.08.2006 року, успадкувала решту будинку 31/100 частини на підставі оспорюваного заповіту, а 09.03.2016 року подарувала цю частку будинку (31/100) своєму синові відповідачу ОСОБА_5 , на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що оспорюваний заповіт від 20.10.2009 року є недійсним, оскільки складений його батьком у стані, коли внаслідок хвороби він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, цим заповітом порушено його (позивача) право на належне йому майно, оскільки скасовано дію попереднього заповіту від 23.04.2004 року, відповідно до якого він мав успадкувати після смерті батька 31/100 частини спірного будинку, в якому постійно проживав, а тому після смерті батька прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Позивач зазначає, що на даний час належне йому в порядку спадкування майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_5 , а тому повинно бути витребуване у нього на підставі статті 388 ЦК України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення та зняття з реєстрації відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р., про визнання заповіту недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 20.10.2009 року, складений ОСОБА_8 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., реєстровий №2205.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 31/100 будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування сплаченого судового збору по 754 грн. 70 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , просять його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким їхній позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликаються на те, що у суді першої інстанції їхньою стороною було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної експертизи, однак, у задоволенні такого судом безпідставно відмовлено і, як наслідок, позбавлено їх процесуальної можливості спростувати пред`явлені до них позовні вимоги ОСОБА_3 .

На переконання апелянтів, рішення про відмову у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи прийнято судом всупереч очевидним обставинам справи, які встановлені, зокрема, показаннями свідків, допитаних після проведення в даній справі первинної експертизи, зокрема, показаннями сімейного лікаря ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , якими, на переконання апелянтів, підтверджено відсутність у ОСОБА_8 хвороби Альцгеймера.

Окрім того, звертають увагу, що висновок експертизи в даній справі було складено за наслідками дослідження медичної документації, яка у них викликає сумніви у достовірності, зокрема, в основу висновку експертизи покладені документи, які не підписані (медична карта №9358, а в медичній карті №6159 міститься підпис невідомої особи після діагнозу ОСОБА_8 «Хвороба Альцгеймера»), крім цього, у вказаній медичній документації відсутні відтиски печатки лікаря, медичної установи, а також не відображено, ким були поставлені відповідні діагнози, в медичній карті № НОМЕР_1 не вказано назва установи, яка завела відповідну карту, відтак, надані на експертизу медичні карти складені з порушенням вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної медичної документації №025/0 «Медична карта амбулаторного хворого №».

Апелянти вважають, що висновок експертизи від 20.08.2020 року суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви у його правильності, а тому є необхідність у призначенні повторної комісійної судової психіатричної експертизи із залученням інших експертів з іншої експертної установи.

Окрім того, додають, що 22.03.2023 року їхньою стороною було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту від 20.10.2009 року недійсним, оскільки ОСОБА_3 вже звертався до суду з такою самою вимогою і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні такого позову. Вважають, що підстави попереднього позову є аналогічні підставам, які зазначені в позовній заяві ОСОБА_3 у даній справі.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянтів в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що, первинно, власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_8 батько ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У вказаному будинку, який складався із 5 кімнат, житловою площею 76,30 кв.м., загальною площею 148,7 кв.м., були зареєстровані (а.с.8 т.1): ОСОБА_1 (з 17.11.1971 року); ОСОБА_3 (з 12.06.1978 року); ОСОБА_6 (з 15.12.1975 року); ОСОБА_7 (з 25.01.1994 року) та ОСОБА_5 (з 29.10.2013 року).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що стверджують обидві сторони.

Первинно, ОСОБА_8 було складено заповіт від 23.04.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Лопатіною О.В., відповідно до якого, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 зі всіма господарським будівлями та спорудами, з урахуванням висновку ЛОДКП БТІ та ЕО від 08.04.2004 року №1/2268, заповів у такому порядку: 69/100 частин будинку своїй дочці ОСОБА_1 , а 31/100 частин будинку своєму синові ОСОБА_3 , із визначенням відповідних приміщень будинку та господарських споруд, які мають перейти у користування кожного з них (а.с.105 т.1).

В подальшому, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено 22.08.2006 року договір дарування 69/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , із одночасним визначенням порядку користування будинком (а.с.6, 107 т.1), аналогічно тому, який був визначений ОСОБА_8 в заповіті від 23.04.2004 року.

Вказаний договір дарування посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. та зареєстрований в реєстрі за номером 2-246.

На підставі цього договору дарування, ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на 69/100 частин вказаного житлового будинку, а за ОСОБА_8 залишалося на праві власності 31/100 частин будинку (а.с.7, 108 т.1).

Оспорюваним в даній справі є заповіт ОСОБА_8 від 20.10.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. (а.с.106 т.1), відповідно до якого ОСОБА_8 заповів усе майно, яке йому належатиме на момент смерті, своїй дочці ОСОБА_1 .

Ухвалою від 15 листопада 2019 року у даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с.45 т.2), проведення якої доручено експертам Львівської обласної психіатричної лікарні (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95).

В розпорядження експертів надано для проведення експертизи: матеріали цивільної справи №2/463/132/19; матеріали цивільної справи №463/6512/13-ц; оригінал медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 №6159; оригінали медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_8 №8258/06р., №12205/06р., №14903/06р., №15908/06р., №23602/06р., №28275/08р.; оригінал медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 №9358, які попередньо були витребувані судом першої інстанції в порядку забезпечення доказів у справі.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №24К від 20.08.2020 року, складеного за результатами проведення комісійної посмертної судової психіатричної експертизи (а.с.50-54 т.2), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення заповіту 20.10.2009 року, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням даного висновку експертизи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, передбачених статтею 225 ЦК України, згідно з якою, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правильним є й висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача ОСОБА_3 оспорюваним заповітом, оскільки ним скасовано попередній заповіт батька позивача, згідно з яким, позивач ОСОБА_3 мав право успадкувати після смерті батька 31/100 частину спірного будинку, в якому він із членами своєї сім`ї постійно проживає, а тому вимоги, заявлені до нього ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є безпідставними.

Доводи сторони апелянтів про те, що експертною установою було використано медичну документацію, яка викликає сумніви у її достовірності, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що така медична документація (медичні карти) були надані суду відповідними медичними установами в порядку виконання ухвал про забезпечення доказів і при вирішенні питання щодо призначення в даній справі експертизи сторона ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жодних заперечень суду не подавали і про це в ухвалі про призначення експертизи нічого не вказано, хоча дане питання вирішувалось за участі обох сторін.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для сумніву у достовірності наданих судом у розпорядження експертів медичних документів для проведення призначеної в даній справі експертизи.

Також необхідно зазначити, що задоволення судом першої інстанції клопотання сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про допит свідків після проведення у даній справі експертизи та їх показання не є достатньою підставою для визнання висновку експерта необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, які зібрані судом у даній справі з дотриманням вимог процесуального закону та за участі обох сторін.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про закриття провадження в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, то колегія суддів виходить з наступного.

Підстави для закриття провадження у справі визначені статтею 255 ЦПК України.

Так, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В справі, яка переглядається, предмет спору є іншим, ніж у справі №463/6512/13-ц, оскільки охоплює дві позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , які пов`язані між собою.

Окрім того, дана справа відрізняється й колом учасників на стороні відповідачів, а також підставами пред`явлених позовних вимог, які не є тотожними з підставами позовних вимог у справі №463/6512/13-ц, в тому числі, й з огляду на предмет спору, який є іншим.

Отже, підстав для висновку про те, що дана справа розглядається з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й справа №463/6512/13-ц, немає.

Також необхідно зазначити, що диспозиція пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України містить поняття «закриття провадження у справі», а тому доводи апелянтів про закриття провадження лише в її частині в частині однієї із позовних вимог позивача, є помилковим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даної справи і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 квітня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич