КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1017/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шиліна В.А. звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 02 жовтня 2022 року вона в електронному вигляді подала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання та виплату всіх сум, що належать від установи, а також просила зробити запис в трудовій книжці про звільнення, видати засвідчену копію наказу, розрахунок сум при звільненні, а також направити трудову книжку на вказану нею адресу.

03 жовтня 2022 року в телефонному режимі її було проінформовано про задоволення вказаної заяви. 12 жовтня 2022 року на її електронну скриньку від відповідача надійшов лист у формі електронного документу, яким було відмовлено у направлені трудової книжки. Затримка видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення станом на 01 листопада 2022 року складає 29 днів.

У зв`язку з цим, позивачка вважала, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, скасувати наказ про звільнення, адже днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.

Також звертала увагу на те, що 30 вересня 2022 року вона була поновлена на посаді лікаря-терапевта наказом відповідача № 170 о/с на підставі судового рішення у справі № 761/8030/22, але середній місячний заробіток, заробіток за час вимушеного простою за період 07 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року відповідачем не виплачено. 03 жовтня 2022 року вона звільнена з посади наказом відповідача № 176 о/с за власним бажанням.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: визнати бездіяльність начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву»Безух Л.М., яка полягає у не направленні на її адресу трудової книжки, копії наказу про звільнення від 03 жовтня 2022 року протиправною та зобов`язати видати наказ про новий день звільнення, а саме 02 жовтня 2022 року, внести відповідний запис до трудової книжки та направити на її поштову адресу; стягнути з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 68 885 грн. 44 коп. за період 04 жовтня 2022 року по 01 листопада 2022 року і по день фактичного розрахунку або на дату ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивачка в особі представника - адвоката Шиліна В.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суду першої інстанції надано докази в обґрунтування порушеного права позивачки щодо не отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення, розрахунку про нараховані суми під час звільнення у спосіб пересилання на зазначену нею адресу: Дніпровська набережна, 26і, м. Київ, 02132 , з наданням згоди на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на адресу: Дніпровська набережна, 26і, Київ, 02132, Нова Пошта , відділення № 60 .

Але суд зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи про те, що начебто позивачка не зазначила поштової адреси для надсилання поштової кореспонденції, а відсутність адреси для надсилання трудової книжки, унеможливило відповідачу направлення її у визначений законодавством строк.

Оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального, яке полягає у недотриманні строків вчинення процесуальних дій та строків розгляду справи, а також у тому, що брав участь суддя, якому було заявлено відвід.

Розгляд справи відбувся в порушення приписів статті 275 ЦПК України, які встановлюють, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, що додатково свідчить про упередженість судді та наявні правові підстави відводу судді, які не були прийняті до уваги.

Крім того, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахуванням висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. Суд не дотримався вимог частини п`ятої статті 235 КЗПП та пунктів 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які передбачають надсилання трудової книжки при наданні згоди працівником на зазначену ним адресу.

Також позивачка просить розглянути його заперечення на ухвалу суду за наслідками розгляду її заяви про відвід судді.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» в особі представника - Широкоряда Я.Р.просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивачки є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим сторонам доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відзив третьої особи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - Мусієнко Ю.П. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Позивачка та/або її представник, а також представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо заперечень на ухвали суду від 23 лютого 2023 року про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючого судді

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2023 року позивачка подала до суду першої інстанції заяву про відвід судді Юзькової О.Л. з підстав наявності обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості головуючого судді у справі, оскільки нею порушені строки відкриття провадження у справі, що може свідчити про тиск на неї з боку відповідача або її за ангажованість у розгляді справи.

Суд першої інстанції ухвалою від 23 лютого 2023 року у зв`язку з визнанням заявленого відводу необґрунтованим заяву позивачки передав для автоматизованого визначення судді в порядку, визначеному частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Юзькової О.Л. у справі № 761/23734/22 відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, викладеним в ухвалі від 23 лютого 2023 року (провадження № 2-ві/761/7/23) про те, що порушення строків відкриття провадження у справі не може свідчить про упередженість судді і бути підставою для його відводу.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» з 26 жовтня 2014 року.

Наказом відповідача від 06 квітня 2022 року № 52/ос ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади за прогул без поважних причин.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року у справі № 761/8030/22 скасовано наказ ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» № 52 о/с від 06 квітня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою), поновлено позивачку на цій посаді з 07 квітня 2022 року та стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року у розмірі 299 421,36 грн.

30 вересня 2022 року на виконання зазначеного рішення суду відповідачем було поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта.

У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Між тим, 02 жовтня 2022 року о 15:16 год. ОСОБА_1 подано на електронну пошту відповідача заяву про звільнення із 03 жовтня 2022 року за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання та виплату усіх сум, що належать від підприємства при звільненні, а також надано згоду на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на адресу: Дніпровська набережна, 26і, Нова Пошта відділення № 60 .

Відповідач задовольнив заяву позивачки і наказом №176 о/с від 03 жовтня 2022 року звільнив ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» із 03 жовтня 2022 року за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання на підставі статті 38 КЗпП України.

Одночасно позивачці була нарахована заробітна плата за 30 вересня 2022 року, компенсація за 12 днів невикористаної відпустки.

Згідно із платіжним дорученням № 1917 від 03 жовтня 2022 року нараховані суми були передані для виплати до Державної казначейської служби України. 05 жовтня 2022 року вказана сума була перерахована УДКСУ в Шевченківському районі та зарахована на картковий рахунок позивачки.

Копія наказу про звільнення і розрахункові листи було надіслано на електронну адресу позивачки.

Згідно пункті 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників , затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29 жовтня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про звільнення, останньою не було зазначено будь-якої адреси, крім електронної.

Тому, з огляду на вимоги Інструкції, 03 жовтня 2022 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» повідомила позивачку про неможливість надсилання трудової книжки у відділення «Нової Пошти», оскільки не користується їх послугами та здійснює відправку кореспонденції виключно згідно договору укладеного з АТ «Укрпошта». При цьому позивачці запропоновано для врегулювання даного питання з`явитися до групи кадрів для отримання трудової книжки у будь - який зручний час з 09.00 год. до 17.00 год. з понеділка по п`ятницю або для отримання поштою - вказати адресу свого місцезнаходження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач задовольнив заяву позивачки про звільнення від 02 жовтня 2022 року, подану у вихідний день, та в день звільнення 03 жовтня 2022 року при відсутності ОСОБА_1 на робочому місці провів нарахування всіх належних позивачці сум і передав до казначейської служби для здійснення виплати, направив на електронну пошту позивачки належним чином завірений наказ про звільнення та розрахункові листи, а також повідомив, з огляду на вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29 жовтня 1993 року № 58, про можливість отримання трудової книжки.

Отже, була відсутня затримка розрахунку при звільненні, а також відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, разом із тим невірно застосував норми матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Так, районний суд у своєму рішенні зазначив, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Разом з тим відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час видачі трудової книжки з тих підстав, що відповідач не затримував таку видачу.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частину п`яту статті 235 КЗпП України, яка передбачала виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, були внесені зміни Законом України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», відповідно до яких відповідальність роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку працівникові за весь час вимушеного прогулу настає лише за несвоєчасну видачу копії наказу (розпорядження) про звільнення працівника.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки не підлягали задоволенню не з підстав дотримання роботодавцем вимог законодавства щодо видачі трудової книжки і ці обставини не підлягали встановленню судом, а саме з підстав відсутності правового регулювання для такої виплати в Кодексі законів про працю України.

Щодо надіслання на адресу позивачки наказу про звільнення, то відповідач надав суду докази направлення такого наказу 03 жовтня 2022 року о 13:15 год. на електронну пошту позивачки, яка була зазначена нею у заяві про звільнення від 02 жовтня 2022 року (а.с. 67).

Отже, підстав для стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за несвоєчасне надання копії наказу про звільнення також судом не встановлено.

Щодо стосується висновків суду про відмову у задоволенні інших позовних вимог, апеляційна скарга не містить доводів на їх спростування, отже колегія суддів не вбачає підстав для їх перевірки.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжкиз мотивів, наведених в цьому рішенні, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, а відтак не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат позивачки у цій справі немає, оскільки як і в суді першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено, а змінюються лише мотиви такої відмови.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Шиліним Володимиром Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину цього рішення в частині підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній