ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________

04 квітня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участю секретаря Омельчук С.А., Кавунець А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,-
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гавриленко В.О. звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури посилаючись на те, що 23.03.2020 прокурором Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Стороною обвинувачення ОСОБА_1 обвинувачується за ч.3 ст.185 КК України за ознаками вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаного з проникненням у житло.
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2022 ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні, визнано невинним і виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.04.2023 вирок Фастівського міськрайонного суду від 02.11.2018 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Позивач зазначає, що його батько ОСОБА_2 проходив строкову службу, є учасником бойових дій, брав участь у проведенні антитерористичної операції на сході країни у 2015-2016 роках, є інвалідом другої групи (в 2016 році перебуваючи на службі в ЗСУ переніс інфаркт), а тому наявність факту незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , стало причиною погіршення відносин з батьком, що викликало у позивача душевні переживання.

Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з позовом з метою відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури та стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 245 660 гривень.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 08.12.2023 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с.56).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 12.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.191).

Відповідач -1 Державна казначейська служба України подала до суду відзив, в якому зазначила не має можливості використати права учасника судового процесу, оскільки згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач-2 Головне управління Національної поліції в Київській області проти задоволення позову заперечував посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позову.

Відповідач-3 заступник керівника Київської обласної прокуратури 09.01.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психологічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000306, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань, тощо. З урахуванням цих та інших обставин, прокурор просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Представник Київської обласної прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Представник ГУ НП в Київській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, дослідивши всі докази в справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 14.03.2020 СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000306 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

23.03.2020 прокурором Фастівської місцевої прокуратури повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.03.2020 прокурором Фастівської місцевої прокуратури у вказаному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт.

Стороною обвинувачення ОСОБА_1 обвинувачується за ч.3 ст.185 КК України за ознаками вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаного з проникненням у житло.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2022 ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні, визнано невинним і виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с.29-38).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.04.2023 вирок Фастівського міськрайонного суду від 02.11.2018 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а.с.39-45).

Обгрунтовуючи позов, позивач стверджує, що його батько ОСОБА_2 проходив строкову службу, є учасником бойових дій, брав участь у проведенні антитерористичної операції на сході країни у 2015-2016 роках, є інвалідом другої групи (в 2016 році перебуваючи на службі в ЗСУ переніс інфаркт), що підтверджується документальними доказами (а.с.12,15,21,22).

Отже, наявність факту незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , стало причиною погіршення відносин з батьком, що викликало у позивача душевні переживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України встановлює кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди у цій справі регулюються статтею 55 Конституції України, статтею 3 ЦПК України, статтями 15, 16 ЦК України та положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана особі внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (зі змінами та доповненнями, надалі по тексту Закон № 266/94-ВР).

Відповідно до ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: зокрема постановлення виправдувального вироку суду.

Зі змісту статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд звертає увагу на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Вказаний правовий висновок щодо того, що позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем держава в особі відповідного органу, висловлений також у пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20 (провадження № 14-77цс21).

Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 383/596/15, від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди до суду, позивач вказував, що органами досудового розслідування та прокуратури йому була завдана моральна шкода, однак визначив відповідачем Державну казначейську службу України, до кола відповідачів позивачем не включена Держава в особі органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц) (пункти 36-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626 цс 18).

Практика Верховного Суду свідчить також про необхідність формулювання резолютивної частини судових рішень про задоволення позову в таких спорах, ухвалення рішення на користь позивача та зазначення що, таке рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України.

Разом з тим, при розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що органами досудового розслідування та прокуратури йому була завдана моральна шкода, оскільки у останнього погіршились стосунки в родині, зокрема з батьком який є учасником бойових дій, є інвалідом 2 групи, в 2016 році переніс інфаркт, а наявність факту незаконного притягнення до кримінальної відповідальності весь цей час заважало ОСОБА_1 отримати відповідальну роботу, що мало наслідком значні душевні переживання.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин і не має жодних фактичних даних, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.

А органи, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування стосовно позивача, визначені як окремі відповідачі, при цьому в прохальній частині позову, позивач просить стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України, при цьому, не визначає Державу в якості відповідача.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України, визначено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Проте, після поданого відповідачем -1 відзиву, клопотань про залучення належного відповідача чи заміну неналежного відповідача, представником позивача, заявлено не було.

Відповідно до пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц за результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача, проте прийняти рішення щодо суті заявлених вимог, суд не має можливості, оскільки Держава як належний відповідач не визначений позивачем.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 3, 10, 12, 13, 81, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст..170 ЦК України, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, Законом № 266/94-ВР суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ГУ НП в Київській області, Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 15.04.2024.

Суддя Л.М.Ковалевська