Справа № 489/5454/23
Номер провадження 2/489/208/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі - позивач або ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ") до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про стягнення суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів на користь позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 2935,97 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 1384,83 грн. - три відсотки річних, що утворилися внаслідок не виконання відповідачами зобов`язань по оплаті за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.10.2023 було здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідач 1 подав до суду відзив в якому зазначено, що від позивача на адресу ОСОБА_1 будь-яких претензій не надходило. До позовної заяви позивачем додано досудову вимогу (в порядку врегулювання сплати боргу) датовану 01.08.2023, але будь-яких доказів про вручення або направлення на адресу ОСОБА_1 не надходило. Позивач зобов`язаний був направити претензію на адресу відповідачів цінним листом з описом вкладення та отримати в якості доказів відмітку на зворотній стороні повідомлення про вручення поштового відправлення адресату. До матеріалів справи додано копії чотирьох нарядів, які без номерів і не містять будь-якої суттєвої інформації про вручення відповідачу 1. Розрахунок заборгованості не містить належних доказів нарахування, зазначено лише суму коштів, яку позивач намагається безпідставно стягнути, тобто не надано розрахунку по об`ємам отриманої послуги, за якими тарифами її було нараховано, та чи фактично ця послуга була надана. Обставини, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та не підтверджені будь-якими доказами. Крім того, відповідач 1 просить застосувати строк позовної давності, оскільки представник позивача просить стягнути солідарно з боржників суму заборгованості, починаючи з 01.11.2018, що виходить за межі 3-річного строку позовної давності.

Від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач 1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач 2 зареєстрований за вказаною адресою, тому вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. 01.06.2023 на адресу відповідачів направлено досудову вимогу (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) рекомендованим листом, доказ направлення якого додано до позовної заяви. Досудова вимога містить інформацію щодо стану заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії перед позивачем за особовим рахунком відповідачів станом на 01.06.2023, з цим пов`язані так звані «розбіжності» між нарахуванням та інформацією в досудовій вимозі, тобто розрахунок вимог містить лише частину заборгованості за особовим рахунком, яка утворилась перед позивачем. Згідно з розрахунком позовних вимог, доданим до позовної заяви, станом на 01.05.2021 заборгованість склала 23553,77 грн., та станом на 01.11.2021 залишилась незмінною, а тому твердження відповідача 1 щодо безпідставного зростання заборгованості за послуги теплопостачання є хибним.

Крім того, представник позивача зазначає, що тарифи на підставі яких здійснюється нарахування за послуги теплопостачання, що надаються населенню ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" є загальнодоступною інформацією, з якою можна в будь-який час ознайомитися через мережу Інтернет. Також, вказана інформація міститься на офіційному сайті ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" в розділі «Тарифи». Наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону є фактичним доказом постачання теплової енергії і містить інформацію про фактичну дату надання послуг опалення житловому будинку. Нормами чинного законодавства не передбачений обов`язок позивача надавати відповідачам копію наряду на підключення як факт підтвердження надання послуг теплопостачання. Відзив відповідача 1 не містить інформації стосовно ненадання послуг теплопостачання чи надання послуги неналежної якості, відповідачі не зверталися до позивача з цього приводу. Розрахунок позовних вимог, доданий до позовної заяви містить інформацію стосовно щомісячних нарахувань по особовому рахунку, тарифу, який застосовувався при здійсненні таких нарахувань, здійсненого перерахунку та заборгованості. Представник позивача вважає, що обставини, зазначені відповідачем 1 у відзиві не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, а навпаки, підтверджують порушення прав та законних інтересів позивача.

Від представника позивача надійшли до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. В запереченнях зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Тому, представник позивача вважає, що позовна давність щодо спірного періоду є такою, що не спливла, оскільки заборгованість існувала в межах 3-річного строку позовної давності на день набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» у зв`язку з введенням карантину та продовжується у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та його продовженням. Тому, представник позивача просить не застосовувати строки позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2021 скасовано судовий наказ у справі №489/5748/21 (номер провадження 2-н/489/1539/21) від 06.09.2021, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.09.2023 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

З витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 18.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2018-2023 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Позивачем надсилалася за адресою: АДРЕСА_1 досудова вимога №339-ф61 від 01.06.2023 в порядку врегулювання сплати боргу.

За період з 01.12.2018 по 01.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 нараховано: 2935,97 грн. - сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1384,83 грн. - три відсотки річних.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним до говором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/7683/13-ц від 20.09.2018 суд апеляційної інстанції виправив допущені судом першої інстанції помилки та, скасовуючи ухвалене ним рішення і частково задовольняючи позов, з урахуванням положень статті 319 ЦК України, правильно виходив з того, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Суд враховує, що відповідач 2 не є співвласником квартири АДРЕСА_3 . Представником позивача не надано до суду доказів того, що ОСОБА_2 був споживачем теплової енергії, а також іншої домовленості між відповідачами щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. У зв`язку з цим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" до ОСОБА_2 про стягнення суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, тому в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 необхідно відмовити.

Досудова вимога (в порядку врегулювання сплати боргу) №339-ф61 від 01.06.2023 надсилалась позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією списку №28 листів рекомендованих ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ", копією списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (міститься повна адреса одержувача, ПІБ одержувача, маса, плата за пересилання, номер поштового відправлення). Те, що відповідач 1 не отримав вище вказану досудову вимогу не означає, що позивач її не надсилав в порядку досудового врегулювання спору, що є правом останнього, а не обов`язком.

Нормами чинного законодавства не передбачений обов`язок позивача надавати відповідачу 1 копії нарядів на підключення як факт підтвердження надання послуг теплопостачання. Такі наряди є фактичним доказом постачання теплової енергії і містять інформацію про фактичну дату надання послуг опалення житловому будинку.

Розрахунок заборгованості, що доданий до позовної заяви містить інформацію стосовно щомісячних нарахувань по особовому рахунку № НОМЕР_1 , тарифу, який застосовувався при здійсненні таких нарахувань, здійсненого перерахунку та заборгованості.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

В ч.2 ст. 264 ЦК України зазначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/6892/15-ц від 22.05.2018 зазначено, що давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у справі №489/5748/21 (провадження №2-н/489/1539/21).

Однак, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 положення ч. 2 ст. 264 ЦК України розширеному тлумаченню не підлягає, тому звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності.

Відповідно до п. 12 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) (із змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

З п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" №206 від 05.03.2022 вбачається, що установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на даний час).

Миколаївська міська територіальна громада з 11.11.2022 належить до території можливих бойових дій, про що зазначено в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022.

Беручи до уваги те, що відповідач 1 є власником квартири АДРЕСА_3 , споживачем теплової енергії за вказаною адресою, та враховуючи неналежне виконання відповідачем 1 зобов`язань щодо сплати за надану послугу, з урахуванням трирічного строку позовної давності, а також того, що у період дії в Україні карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжувалися на строк його дії (тобто, представник позивача просить стягнути суми в межах строків позовної давності), суд приходить до висновку, що за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 необхідно стягнути з відповідача 1 на користь позивача суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2935,97 грн.; три відсотки річних у сумі 1384,83 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог до відповідача 2, витрати зі сплати судового збору з ОСОБА_2 на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_1 про стягнення суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (на р/р НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) за період з 01.12.2018 по 01.02.2022 суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2935 грн. 97 коп. (дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять гривень дев`яносто сім копійок) та три відсотки річних в розмірі 1384 грн. 83 коп. (одна тисяча триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят три копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (на р/р НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_2 про стягнення суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних.

Інформація про учасників справи:

Позивач:Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , адреса: 54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.04.2024.

Суддя В. В. Кокорєв