Справа № 373/558/24
Номер провадження 2/373/455/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Залеської А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та процесуальні рішення у справі

11.03.2024 представник позивача-адвокат Скочиляс І.М. звернулася з даним позовом до суду, в якому просив: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн; стягнути пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 61285,37 грн; три проценти річних у розмірі 5709,84 грн; інфляційні втрати у розмірі 28169,59 грн та понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Справу просив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 14.03.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено право обмінятись заявами по суті спору, а також подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

21.03.2024 від представника позивача - ОСОБА_2 надійшла заява в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України про те, що детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення або до завершення розгляду справи по суті.

26.03.2024 від представника відповідача - адвоката Пилипець А.Ю. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями заявлених вимог. Відзив поданий у строк, встановлений судом з направленням його позивачу, а тому прийнятий судом до розгляду.

Позиції сторін, висловлені в заявах по суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2020 об 11:30 поблизу с. Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області сталася дорожньо-транспортна подія, в якій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , виїхала на зустрічну смугу дорожнього руху, де допустила зіткнення з автомобілем марки «МаздаСХ5», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , після чого відбулося наступне зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ2115», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та мотоциклом марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_6 та пасажирка автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_7 загинули на місці події, а водій автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_5 був госпіталізований до медичного закладу та від отриманих тілесних ушкоджень помер у Броварській центральній районній лікарні. За фактом дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932 від 09.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 повідомлено про підозру. Надалі згідно інформації Слідчого управління ГУНП у Київській області кримінальне провадження зупинене у зв`язку із оголошенням в розшук підозрюваної ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 з використанням транспортного засобу «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а тому 01.10.2020 на адресу страховика (відповідача) представником потерпілих було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування моральної шкоди синам загиблих у ДТП в загальному розмірі 120000,00 грн, з яких: 60000,00 грн виплатити ОСОБА_8 та 60000,00 грн виплатити ОСОБА_1 . Проте, листом від 26.10.2020 відповідач повідомив потерпілу сторону про необхідність надання додаткових документів, а також вказав, що для виплати страхового відшкодування необхідне судове рішення за фактом вказаної ДТП, яким би була встановлена винуватість водія забезпеченого транспортного засобу, або постанову про закриття кримінального провадження. Посилаючись на положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, відповідач повідомив про зупинення строку розгляду справи про виплату страхового відшкодування. Цим страховик фактично відмовив у страховій виплаті, чим порушив права потерпілих.

Представник позивача зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 перед потерпілим - позивачем у справі, батьки якого загинули за обставин ДТП, яка сталась 09.09.2020, в силу ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини водія забезпеченого транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки. А тому страховий випадок був і відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

Зазначає, що страхова виплата позивачу не здійснена у встановлений законом строк, а саме до спливу 90 днів від дня подачі відповідної заяви про її виплату, а тому відповідач як боржник у грошовому зобов`язанні відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України повинен сплатити три проценти річних та інфляційні втрати за весь час прострочення. Також на підставі положень п. 36.5ст. 36 Закону №1961-IV позивач просить стягнути з відповідача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, за період з 30.12.2020 по 01.03.2024 (дата підписання позовної заяви).

Заперечення на позов, викладені представником відповідача - адвокатом Пилипець А.Ю. у відзиві на позов. Представник вважає, що у відповідача відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язковою умовою для такої виплати є наявність цивільно-правової відповідальності в особи, яка керує забезпеченим транспортним засобом, що за даних обставин настає виключно за наявності вини такої особи у ДТП. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення страховиком про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. На момент подачі заяви про виплату страхового відшкодування перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату був припинений, оскільки станом на дату подання заяви про виплату страхового відшкодування та станом на зараз вирок у даній справі ще не ухвалений та не набрав законної сили. За таких обставин відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування є безпідставними, оскільки у страховика (відповідача) відсутнє прострочення виплати страхового відшкодування, так як відповідач діяв у встановлених межах та на підставі положень закону, правомірно скориставшись своїм право на зупинення строків розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, що не є тотожним рішенню про відмову у виплаті страхового відшкодування, а отже виключає вину відповідача за прострочення грошового зобов`язання.

Вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування представник відповідача вважає безпідставними також з огляду на наступне. У 2023 році ОСОБА_8 (брат позивача ОСОБА_1 ) подав ідентичний позов до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» про стягнення моральної шкоди та штрафних санкцій (справа №373/802/23). За результатами розгляду апеляційної скарги в частині пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат Київський апеляційний змінив рішення суду першої інстанції та відмовив у стягненні пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, зазначивши, що ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між сторонами ще не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої п.36.5. ст. 36 Закону №1961-IV та ч.2 ст. 625 ЦК України. Апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що у такій ситуації лише з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення страхового відшкодування, у страховика настає строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього в подальшому заходів цивільно-правової відповідальності, у разі прострочення його виконання. Таке застосування норм матеріального права узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.04.2022 у справі №447/2222/20.

Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020 близько 11:20 хв. на 79 км автодороги Бориспіль-Дніпро, неподалік с. Світанок, що в межах Переяслав-Хмельницького району Київської області, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку м. Дніпро, виїхала на зустрічну смугу дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобіля «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 з автомобілем «Mazda СХ5» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. За цим, відбулось зіткнення автомобіля «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 з автомобілем «ВАЗ2115» р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. За цим відбулось зіткнення автомобіля «ВАЗ 2115» р/н НОМЕР_3 з мотоциклом «Honda XL1000V» р/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_6 та пасажирка автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, а водія автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_5 в тяжкому стані госпіталізували до Броварської ЦРЛ, де він помер (а.с.19).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження: 0000932 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У відомостях про особу, якій повідомлено про підозру та відносно якої здійснюється досудове розслідування, значиться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бровари Київської області підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 , виданим виконкомом Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (а.с.15).

Факт смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Світанок Переяслав-Хмельницького району підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_6 (а.с.16)

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до дня смерті були зареєстровані по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Циблівської сільської ради №343 та за №344 від 28.09.2020 (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) Серія НОМЕР_7 від 19.02.1993 (а.с.28).

Згідно Полісу № ЕР-200514382, діючий на 09.09.2020, цивільно-правова відповідальності з використанням транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що також визнається відповідачем (а.с.20,23).

01.10.2020 представник позивача за довіреністю - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_1 подав до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування за страховим випадком (ДТП) 09.09.2020, з участю забезпеченого транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , яка допустила зіткнення із зустрічними транспортними засобами в результаті чого настала смерть пасажира автомобіля «ВАЗ р/н НОМЕР_3 ОСОБА_7 та водія цього автомобіля ОСОБА_5 (а.с.9).

26.10.2020 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» листом № 8596 повідомила заявника про необхідність подати додаткові документи для розгляду питання про виплату страхового відшкодування, в тому числі - рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження. Також у цьому листі відповідач повідомив про припинення перебігу строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с.23).

09.04.2021 представник позивача за довіреністю - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. подав до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про долучення усіх запитуваних документів для виплати страхового відшкодування, окрім рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження, надавши при цьому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з відомостями про повідомлення про підозру ОСОБА_3 (а.с.24).

Відповідно до повідомлень начальника відділу слідчого управління Головного управління в Київській області від 05.07.2021, від 25.10.2021, від 08.12.2021, від 17.12.2021, від 29.09.2022, від 21.12.2022, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000932 за підозрою ОСОБА_3 зупинене на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України (оголошення в розшук підозрюваного) (а.с.30-35).

Зміст спірних правовідносин та норми права, якими вони регулюються

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП батьків позивача, у спосіб виплати страхового відшкодування, страховиком забезпеченого транспортного засобу. Ці правовідносини випливають з деліктних зобов`язань та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За загальним правилом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами частини 2 (п.1) статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.8 ст. 1187 ЦК).

Згідно з ч. 3 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо ж шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу) та полягає в каліцтві іншому ушкодженні здоров`я або смерті потерпілого, то відповідна шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до положень статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.4 т. 27 Закону).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду

Положення пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України у взаємозв`язку з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, дають підстави для висновку, що моральна шкода у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, внаслідок дії (використання) джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо тільки така особа не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідними цивільно-правовими нормами закону вказується на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язується саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність стосовно водія обвинувального вироку за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Жодних доказів, які б вказували на непереборну силу або умисел потерпілого суду не подано.

Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого замість завдавача шкоди не залежить від встановлення вини особи, яка її завдала з використанням джерела підвищеної небезпеки. У цьому випадку шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Крім того, в досліджуваній ситуації внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що виразилась у первинному зіткненні забезпеченого транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 з автомобілем «Mazda СХ5» р/н НОМЕР_2 , батьки позивача - загиблі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є третіми особами, які були водієм та пасажиром іншого (третього) транспортного засобу - «ВАЗ 2115», р/н НОМЕР_3 , та постраждали від послідуючих ударів кількох транспортних засобів на проїжджій частині у своїй смузі руху.

За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, в досліджуваній ситуації відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батьків позивача внаслідок ДТП.

Суд також звертає увагу, що пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу, а не обов`язок страховика щодо припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, що не виключає можливості виплатити страхове відшкодування потерпілому у зв`язку зі смертю батьків, які фактично були третіми особами у ДТП.

Отже, суд дійшов висновку, що 09.09.2020 мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 за смерть осіб, що настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ОСОБА_3 керувала забезпеченим транспортним засобом за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп», то цей страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування потерпілому (позивачу), батьки якого померли.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення).

Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачу шкоди, пов`язаної із смертю батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_7 внаслідок ДТП, і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, суд вважає, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди позивач правильно визначив відповідно до положень п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 60000,00 грн, що підлягає стягненню зі страхової компанії (12 х 5000 грн - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої з 01.09.2020 по 31.12.2020)

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить зобов`язання страховика, що виникає на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на юридичну природу правовідносин за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівна них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання страховиком грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Разом з тим, відповідальність страховика, передбачена п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (щодо сплати пені) та ч.2 ст. 625 ЦК України (щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат), настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

З наведених правових норм, слідує висновок, що лише у разі безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також пеню (неустойку) за кожен день прострочення.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

У даній справі встановлено, що листом від 26.10.2020 ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування на підставі п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки станом на дату подання заяви про виплату страхового відшкодування вирок по даній справі ще не ухвалений.

Отже, страховик рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачу в порядку, визначеному спеціальним законом, не приймав, а зупинення строків щодо розгляду заяви про страхове відшкодування та ухвалення відповідного рішення (виплата чи відмова у виплаті) не є за своєю природою тотожними та не може прирівнюватися до відмови у здійсненні страхової виплати.

За таких обставин у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що давало б можливість застосування штрафних санкцій, оскільки він скористався своїм правом, передбаченим в абз. 4 пункту 36.2 ст. 36 Закону для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. А тому такий строк розпочнеться з моменту набрання законної сили рішенням суду у разі присудження зі страховика на користь потерпілого відповідної страхової виплати.

Тобто, з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настає строк для виконання грошового зобов`язання та виникає можливість застосування до нього в подальшому цивільно-правової відповідальності, у разі прострочення його виконання.

Таким чином, вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд залишає без задоволення з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між сторонами ще не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таке застосування норм матеріального права узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20.

Розподіл судових витрат

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував на підставі положень п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», де передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ставок судового збору, наведених у ч.1 ст. 4 «Про судовий збір» за подання фізичною особою позову майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначена сумою стягнення та складає 155164,80 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 60000,00 грн, що становить 38,67 % від ціни позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 600,00 грн судового збору (1551,65 х 38,67%).

У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн та 21.03.2024, до закінчення розгляду справи у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України направив суду заяву про вирішення питання судових витрат додатковим рішенням, зобов`язавшись надати підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України докази витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в регулятивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час, місце його проведення, строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Відповідно до положень ст. 246 ЦПК України суд за заявою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі (судового розгляду), може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом вищевказаних норм процесуального закону вирішення питання відшкодування понесених стороною судових витрат можливе після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог за умови, що сторона, яка їх понесла, до закінчення розгляду справи подасть суду відповідну заяву та не пізніше як протягом п`яти днів після ухвалення рішення подасть докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 60000,00 грн (шістдесят тисяч гривень) страхового відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір в розмірі 600,00 грн (шістсот гривень).

Заяву представника позивача про вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу після ухвалення судового рішення задовольнити та призначити для таких цілей судове засідання на 25.04.2024, об 11:00.

Встановити позивачу строк для подання доказів понесення ним відповідних судових витрат, який не може перевищувати п`ять днів з дня ухвалення рішення по суті спору, тобто до 20.04.2024.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050; .

Суддя А.О. Залеська