судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 524/3591/23 (провадження № 61-3739ск24)
за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Браташа Юрія Павловича на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року,
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просила переглянути за нововиявленими обставинами судовий наказ, виданий суддею Автозаводського районного суду міста Кременчука 21 червня 2023 року, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
20 вересня 2023 року ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21 червня 2023 року, ухваленого за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, залишено без задоволення.
15 лютого 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року залишено без змін.
У березні 2024 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Браташа Ю. П. на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21 червня 2023 року у справі № 524/3591/23; скасувати судовий наказ Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21 червня 2023 року у справі № 524/3591/23, провадження № 2н/524/702/23, про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття; відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.
08 квітня 2024 рокуухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Браташа Ю. П. на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року.
Ухвала мотивована тим, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), адже пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є, зокрема, справи, про стягнення аліментів. Оскільки предметом заяви у цій справі є перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, то вона є малозначною у силу вимог закону. Крім цього, касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

З такими висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

У частині другій статті 6 Конституції України вказано, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Згідно із частиною другою статті 17, частиною першою статті 36, пунктами 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судому системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (частина перша статті 388 ЦПК України).

Статтею 389 ЦПК України передбачене право касаційного оскарження. За частиною першою зазначеної статті учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню:

1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;

2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Так, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень, зокрема у справах незначної складності, що має наслідком відмову у відкритті касаційного провадження відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Такий особливий порядок доступу до касаційної інстанції зумовлений тим, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах, а оскарження в суді третьої інстанції має передусім відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону, мають значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника процесу.

Із аналізу пункту 1 частини першої та абзацу першого частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що норма пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України про відмову у відкритті касаційного провадження у малозначній справі незначної складності застосовна під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження при оскарженні в касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, якими спір вирішено по суті.

Відповідно до статті 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:

1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;

2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду;

3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

Верховний Суд за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, приймає постанову.

Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Отже, касаційне оскарження судових рішень, прийнятих за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, здійснюється в такому ж порядку, що визначений для оскарження судового рішення, про перегляд якого подавалась відповідна заява.

Тобто рішення або постанова суду за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення, якими вирішено спір по суті, підпадають під критерій пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України і їх перегляд у справі незначної складності у касаційному порядку може обмежуватися процесуальним фільтром щодо відмови у відкритті касаційного провадження.

Однак ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (пункт 23 частини першої статті 353 ЦПК України) після її перегляду в апеляційному порядку оскаржується в касаційному порядку на підставі пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, тому застосування критерію малозначності при оскарженні такої ухвали є неприйнятним.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України (до якого входить ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами), є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

За наявності ухвали про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судовий спір з урахуванням нововиявлених обставин не розглянутий по суті взагалі, а прийнятність касаційної скарги має перевірятися на предмет наявності в касаційній скарзі обґрунтувань неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при оцінці нововиявлених обставин як підстави перегляду судових рішень.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Браташ Ю. П. подав касаційну скаргу на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21 червня 2023 року, ухваленого за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження заявник послався на те, що висновки судів про те, що зазначені ОСОБА_1 обставини перегляду рішення не є нововиявленими, безпідставні, здійснені судами попередніх інстанцій внаслідок порушення норм процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошує право кожного на справедливий суд. Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень.

Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.

Аналіз наведених конституційних положень у взаємозв`язку зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості.

Наведені нормативні положення гарантують особі право на перегляд справи судом вищої інстанції, у тому числі й передбачене національним законодавством (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України) касаційне оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмова у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Браташ Ю. П. на таку ухвалу за малозначністю спричиняє обмеження конституційного права особи на оскарження судового рішення та унеможливлює реальне здійснення касаційного оскарження вказаної ухвали суду відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, що є порушенням закріпленого у статті 6 Конвенції принципу доступу до правосуддя.

Вважаю, що колегія суддів помилково відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Браташа Ю. П. на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року за критерієм малозначності, мала перевірити доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права судами по суті із ухваленням відповідного судового рішення.

Суддя О. М. Ситнік