Провадження № 2/205/126/24
УХВАЛА

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву представника відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просила суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ГУНП в Донецькій області та повернути позивачу вилучене в неї 30 липня 2022 року майно згідно з квитанцією № 9725 від 30 липня 2022 року, а саме: 760 пляшок горілки виробника «Хлібний Дар» марки «Патріотична» об`ємом по 0,5 літра кожна та 96 банок пива «Львівське світле» об`ємом по 0,5 літри кожна; стягнути з ГУНП в Донецькій області на користь позивача судові витрати по справі та моральне відшкодування у розмірі 10 000,00 грн. за безпідставне утримання її майна органами державної влади вже більше року та відсутності можливості будь-яким чином ним скористатись.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20 листопада 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області про закриття провадження у справі. Заява мотивована тим, що позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, а позовна заява містить посилання на протиправність дій працівників поліції, а також позивач просить витребувати у відповідача майно, вилучене 30 липня 2022 року, а це питання стосується правомірності або неправомірності дій посадових осіб, та спірні правовідносини необхідно розглядати в рамках адміністративного судочинства.

21 грудня 2023 року до суду від представника позивача адвоката Білогрудова О.В. надійшли заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі, які мотивовані тим, що правовідносини, пов`язані з реалізацією прав позивача на майно та виникли у зв`язку із порушенням, оспоренням чи невизнання таких прав, у зв`язку з чим існує спір про право цивільне. ЦПК України не позбавляє позивача права на розгляд спору про той самий предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином.

Представник відповідача просив відкласти судове засідання у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі без участі належним чином повідомлених учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо визнання дій та бездіяльності працівників поліції незаконними та зобов`язання повернення незаконно вилученого майна відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протоколу незаконним, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року адміністративну справу № 200/4553/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року провадження в адміністративній справі № 200/4553/22 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білогуров О.В., до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, закрито.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань від 04 вересня 2023 року кримінальне провадження № 0001182 від 17.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діянні працівників ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ознак вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини зазначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви №29458/04 і 29465/0, пункт 24).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №712/9272/17, провадження № 14-345цс19).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (частина третя статті 5 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 46 КАС України, позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина четверта статті 46 КАС України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Якщо порушенням своїх прав особа вважає наслідки, спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав чи обов`язків, то такі відносини мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією особою її майнових чи особистих немайнових інтересів, тому визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до пункту 10 статті 16 ЦК України.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №520/13190/17, провадження №11-1066апп18, від 27 листопада 2018 року у справі №820/3534/17, провадження №11-870апп18.

Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню (частина перша та друга статті 267 КАС України).

Законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (статті 350, 351 ЦК України). Вирішення спорів щодо реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі, інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Підсумовуючи, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження та акта щодо примусового відчуження транспортного засобу позивача, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватно-правовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим він правомірно звернувся до суду із позовом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі №686/8141/22 (провадження №61-5313св23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги те, що у даній справі позивач пред`явила позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння відповідача та повернення позивачу вилученого в неї майна, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вказаний спір не публічно-правовим та не належить до адміністративної юрисдикції, тому в задоволенні заяви представника відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області про закриття провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 124-125 Конституції України, ст. ст. 4, 19, 255 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Басова

.