СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2217/23

пр. № 2/759/323/24

06 лютого 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

за участю секретаря - Істоміній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Головне Управління Національної поліції в м. Києві, Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Татунець В.В. звернувся до суду із позовом до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Головне Управління Національної поліції в м. Києві, Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому просить: стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 596300, 00 грн. спричиненої йому в результаті протипривних дій та травилої незаконної бездіяльності Солом`янським управлінням поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві та Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва; судові витрати покласти на позивача за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в проваджені Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві перебуває (перебувало) кримінальне провадження №0007094 від 23.07.2015 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. 22.07.2015 року до Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві звернувся ОСОБА_1 із заявою про те, що він 22.07.2015 року по вул. Стадіонній, 5-а в м. Киеві виявив відсутність власного транспортного засобу, а саме автомобіля, «Mercedes-Benz S 420», 1992 року випуску, червоного кольору д.м.з. НОМЕР_1 , вартістю 147 000 грн. (Є0-35273). Позивач ОСОБА_1 є заявником та потерпілим у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушения, передбаченого 4. 2 ст. 289 КК України. 04.08.2015 року позивач ОСОБА_1 був допитаний по справі як потерпілий та розповів, що особою, яка скоїла злочин і заподіяла Позивачу шкоду у розмірі 147 000 грн. є ОСОБА_3 . Але після цього ні слідчі Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, ні процесуальні керівники Солом?янської окружної прокуратури м. Києва тривалий час не могли встановити особу, підозрювану у вчиненні даного кримінального правопорушення. Слідчі Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві на думку позивача навмисно, в порушення вимог КПК України несвоєчасно виконували процесуальні дії, та не виконували їх взагалі, що призвело до втрати деяких доказів та необгрунтованого затягування досудового розслідування. З моменту відкриття кримінального провадження № 0007094 від 23.07.2015 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в якому Позивач ОСОБА_1 є потерпілим, тобто з 2015 року, потерпілим та його представником було направлено 30 звернень, а саме: - до органів прокуратури було направлено 20 звернень; - до орагнів слідства було направлено 10 звернень. Однак, з моменту відкриття кримінального провадження №0007094 від 23.07.2015 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в якому Позивач ОСОБА_1 є потерпілим, органами прокуратури та слідства було надано загалом 17 відповідей на звернення Позивача та його Представника, а саме: - органами прокуратури було направлено 13 відповідей; - органами слідства було направлено 4 відповіді. При цьому звертає увагу суду на те, що більшість відповідей майже не відрізняються одна від одної і являють собою «формальні відписки» на клопотання в рамках КПК України. Також зазначає, що адвокат Татунець В.В. протягом усього часу звернення здійснював поїздки до приміщення Солом?янського управління полінії Головного Управління Національної поліції в м. Києві з метою ознайомлення з матеріалами №0007094 від 23.07.2015 року та здійснення їх фотокопіювання, в чому представнику позивача було відмовлено через те, що відсутній (зайнятий) слідчий, який міг би знайомити або були відсутні матеріали кримінального провадження №0007094 від 23.07.2015 року. На думку позивача посадові особи Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві ігнорували: клопотання Позивача та Представника позивача про проведення слідчих розшукових дій, клопотання про проведення впізнання особи, що вчинила дане кримінальне правопорушення, клопотання про здійснення слідчих (розшукових) дій за присутності Позивача, клопотання про допит в якості свідків двох осіб, скарги на бездіяльність органів досудового розслідування, скарги на те, що слідчий не викликав Позивача для проведення слідчих (розшукових) дій за його присутності, клопотання про проведення одночасного допиту трьох осіб із застосуванням технічних засобів, клопотання про надання матеріалів кримінального провадження на ознайомлення, ігнорувалися, адвокатські запити, які були направлені Представником позивача. Посадові особи Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, хоч і надавали формальні відповіді на звернення Позивача та його Представника, але ніякої інформації, яку просили надати Позивач та Представник в відповідях не містилось. Єдине, що було реально надано - це Витяг з ЄРДР за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. Дана поведінка співробітників Солом?янського управління поліції Головного Управління національної поліції в м. Києві та Солом?янської окружної прокуратури м. Києва призвела до втрати відповідних доказів та необгрунтованого затягування досудового розслідування, що як наслідок спричинило розчарування Позивача у правоохоронних органах держави, як таких, що мали б захищати його, як потерпілу особу. Отже, вважає, що Потерпілий та його Представник систематично звертались до органів досудового розслідування та прокуратури з заявами, скаргами, клопотаннями та адвокатськими запитами, намагалися реалізувати своє право, передбачене КПК України, однак, їх права, передбачені ст. 56, 58, 220 КПК України взагалі та повністю порушувались і порушуються посадовими особами Солом?янського управліния поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, та співробітниками Солом?янської окружної прокуратури м. Києва. Така бездіяльність та безвідповідальність органу досудового розслідування є незаконною та такою, що завдає Позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, яка виразилась у сильних душевних стражданнях та переживаннях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування не може захистити порушене право Позивача, яке підлягає захисту. Солом?янським управлінням поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві та Солом?янською окружною прокуратурою м. Києва у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року не дотримано розумних строків проведення досудового розслідування та взагалі не було проведено всіх необхідних процесуальних (слідчих) дій з метою розкриття кримінального правопорушення, що свідчить про неповноту, неефективність, затягування та неправомірну бездіяльність досудового розслідування, що в свою чергу, викликає у Позивача душевні переживання та моральні страждання, як потерпілої сторони у справі. Відтак, вважає, що така бездіяльність органів досудового розслідування с неправомірною й такою, що знаходиться у прямому причинному зв?язку із заподіяною ОСОБА_1 моральною шкодою. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , та його представник Татунець В.В. не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Прдстаник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача Солом`янської окружої прокуратури м. Києва - Шахова Ю.В, судовому засідання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві.

В судовому засідання представник Київської міської прокуратури - Стретович М.О. заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в м. Києві - Глущенко О.М. просила відмовити в задоволенні позовних вимог, за необґрунтованістю.

Представник Солом`янського управління поліції Головного Управління поліції Національної поліції в м. Києві та представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились про дату та місце розгялду справи повідомлялись належним чиноим.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності не з`явившихся учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що в провадженні Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №007094 від 23.07.2015 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. В даному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим (а.с. 67).

07.08.2015 року ОСОБА_1 на адресу слідчого Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві Ткаченко О.С. подав клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій (а.с. том 1 а.с. 23).

10.08.2015 року ОСОБА_1 на адресу процесуального керівника у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Сурмиевич А.А. подав клопотання від 07.08.2015 року, в якому просив затримати ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, скласти письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (том 1 а.с. 24-25).

10.08.2015 року позивач на адресу виконуючого обов`язки прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Сисоєва Д.О. подавав скаргу на бездіяльність органів досудового розслідування та процесуального керівника, в якій зазначив, що органами досудового розслідування порушуються норми КПК України при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 26).

13.08.2015 року ОСОБА_1 на адресу процесуального керівника у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року прокурора Солом' нської окружної прокуратури м. Києва Сурмиевич А.А. подав клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій (том 1 а.с. 27).

13.08.2015 року на адресу позивача було направлено лист-відповідь №1469-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якій зазначено, що в ході розгляду звернення стан досудового розслідування у кримінальному провадженні заслухано на оперативній нараді в прокуратурі району. За результатами заслуховування встановлено, що хід слідства не в повній мірі відповідає вимогам КПК України (том 1 а.с. 28).

15.08.2015 року позивач на адресу процесуального керівника у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Горобинського В. М. подав клопотання про проведення впізнання особи, що скоїла дане кримінальне правопорушення (том 1 а.с. 29).

17.08.2015 року на адресу позивача було направлено лист-відповідь №1469-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому повідомили, що на виконання клопотання прокуратурою надані письмові вказівки слідчому в порядку ст. 36 КПК України (том 1 а.с. 30).

17.08.2015 року на адресу позивача було направлено лист-відповіль №1469-15 віл Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому зазначено, що в ході розгляду звернення стан досудового розслідування у кримінальному провадженні заслухано на оперативній нараді в прокуратурі району. За результатами заслуховування встановлено, що хід слідства не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, також повідомлено, що достатніх доказів для повідомлення особі про підозру у незаконному заволодінні транспортним засобом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України на момент розгляду звернення не отримано. Одночнасно роз`яснено, що відповідно до вимог ст.ст. 303-307 КПК України дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування оскаржуються до слідчого судді (том 1 а.с. 31).

17.08.2015 року позивач ОСОБА_1 на адресу процесуального керівника у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Білова С.Г. подав клопотання від 14.08.2015 року, в якому просив здійснювати слідчі (розшукові) дії за його присутності, як потерпілого, який ініціював ці дії за попереднім клопотанням (том 1 а.с. 32).

18.08.2015 року на адресу позивача було направлено лист-відповідь №l469-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому повідомили, що прокуратурою клопотання позивача щодо здійснення слідчих дій за його участі як потерпілого розглянуто. Повідомлено, що за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, прокуратурою району, в порядку ст. 36 КПК України, надано письмові вказівки слідчому СВ Солом`янського РУ ГУМВ України в м. Києві щодо проведення необхідних слідчих дій за участі потепілого. На даний час по вказаному кримінальному провадженню здійснюється досудове розслідування. У разі незгоди з вказаною відповіддю, потерпілий має право її оскаржити до вищестоящего прокурора або до суду (том 1 а.с. 33).

01.09.2015 року позивач на адресу виконуючого обов`язки прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Сисоєва Д.Д. подавав заяву, в якій просив доручити процесуальному керівнику Головченко А.1. допитати в якості свідків двох осіб (том 1 а.с. 34).

Того ж дня ОСОБА_1 на адресу виконуючого обов`язки прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Сисова Д.А. подавав повторно скаргу на бездіяльність органів досудового розслідування та прокурора (том 1 а.с. 35).

11.11.2015 року на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь, згідно з якою прокуратура Солом`янського району м. Києва направляє для розгляду звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також з інших питань (том 1 а.с. 36).

16.11.2015 року ОСОБА_1 на адресу процесуального керівника у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року прокурора Солом?янської окружної прокуратури м. Києва Клешенко О.М. подав три клопотання в яких просив: відповідно 10 4. 6 ст. 223 КПК України здійснити слідчі (розшукові) дії у вигляді допиту свідка з участю позивача як потерпілого; надати копії процесуальних документів які підтверджують заходи забезпечення кримінального провадження або ознайомити його з ними; провести слідчі (розшукові) дії у вигляді одночасного допиту трьох осіб із застосуванням технічних засобів (том 1 а.с. 37, 38, 39).

19.11.2015 року на адресу позивача було направлено лист-відповідь з додатком (постановою про часткову відмову в задоволенні клопотання від 19.11. 2015) №1469-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому зазначено, що клопотання мпозивача від 16.11.2015 року щодо допиту в якості свідка водія транспортного засобу «Mercedes S-420» д.н.з. НОМЕР_2 задоволено. Клопотання щодо проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задоволено частково, за наслідками розгляду вказаного клопотання винесено постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання (том 1 а.с. 40, 41).

20.11.2015 року на адресу позивача було направлено лист від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому повідомлялось, що за результатами вчинення матеріалів кримінального провадження, прокуратурою району, в порядку ст. 36 КПК України, надано письмові вказівки слідчому з урахуванням клопотань позивача, також роз`яснено право оскарження до слідчого судді (том 1 а.с. 42).

13.12.2016 року ОСОБА_1 на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва подав клопотання, в якому просив ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого/слідчих від проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007094 від 23.07.2015 року, так як розслідування є несфективним (том 1 а.с. 43).

13.02.2017 року ОСОБА_1 на адресу прокурора м. Києва Говда Р. М. подав скаргу на бездіяльність органів досудового розслідування та прокурора (том 1 а.с. 44-45).

13.03.2017 року на адресу позивача було направлено лист-відповідь №04/2/3-73-17 від Київської міської прокуратури, в якому зазначено, що прокуратурою ініційовано питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та призначення іншого слідчого. Крім того з метою активізації досудового розслідування процесуальним керівником у кримінальному провадженні надано письмові вказівки слідчому щодо проведення необхідних сліди (розшукових) та процесуальних дій (том 1 а.с. 46).

16.03.2017 року позивачу було направлено лист №K-6476/125/23/1-17 від слідчого управління Головного управління національної поліції у м. Києві, в якому встановлено, що у провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0007094, розпочате 23.07.2015 року за ознаками кримінальному правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Повідомлено, що зазначене кримінальне провадження 23.02.2017 року витребувано на вивчення Київською місцевою прокуратурою №9 та після повернення кримінального провадження до слідчого відділу, стан досудового розслідування у ньому буде вивчено у слідчому кправлінні про результати якого буде проінформовано додатково в строк, визначений законодавством (том 1 а.с. 47).

10.03.2020 року представник позивача Татунець В.В. направив на адресу Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві клопотания про онайомления та здійснення фотокопіювания матеріалів кримінального проваджения №0007094 від 23.07.2015 року (том 1 а.с. 48).

22.04.2020 року представник позивача Татунець В.В. направив на адресу Солом?янського управліния поліції Головного Управління Національної поліції в м. Киеві адвокатський запит №16/04-2020 та клопотання (том 1 а.с. 49, 50-51).

Також цього ж дня представник позивача Татунець В.В. направив на адресу керівника Солом?янської окружної прокуратури м. Києва адвокатський запит №17/04-2020, в якому просив надати інформацію, а саме які процесуальні дії вчинені щодо проведення досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 52).

27.04.2020 року на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист-відповідь № 1796-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, яким зазначено, сторона потерпілого має можливість ознайомитись з матеріалами вказаного кримінального провадження в Солом`янському УП ГУНП м. Києві, подавши відповідне клопотання. Також вказано, що у зв?язку з неефективністю здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, Солом?янською окружною прокуратурою м. Києва ініційовано питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого (том 1 а.с. 54).

14.05.2020 року представник позивача Татунець В.В. направив повторно клопотання на адресу начальника Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві. В даному клопотанні представник позивача просив надати йому матеріали кримінального провадження №l007094 від 23.07.2015 року для ознайомлення та здійснення фотокопіювання (том 1 а.с. 55-56).

Цього ж дня представник позивача направив на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва заяву та адвокатський запит №05/05-2020. В заяві представник позивача просив ініціювати питання перед керівництвом поліції щодо призначення службового розслідування відносно слідчого який був відсторонений в порядку ст. 36 КПК України який неналежним чином здійснював досудове розслідування в рамках кримінального провалження внесеного до ЄРДР за №0007094 від 23.07.2015 року (том 1 а.с. 59-60).

20.05.2020 року на адресу предетавника позивача було направлено лист-відповідь №1496-13 від Солом?яиської окружної прокуратури м. Києва, в якому зазначено, шо згідно відповіді заступника начальника СВ Солом 'янського УП ГУНП України в м. Києві станом на даний час місцезнаходжения матеріалів кримінального провалжения №0067704 від 23.07.2015 року не встановлено, тому 20.05.2020 року Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва було скеровано лист до ГУНП в м. Києві шодо необхідності проведення службової перевірки за фактом можливої втрати співробітниками Солом?янського УП ГУНП України в м. Києві матеріалів кримінального провадження №0007094 від 23.07 2015 року (том 1 а.с. 61).

11.06.2020 року Татунець В.В. направив адвокатський запит №11/06-2020 на адресу начальника Солом?янського УП ГУНП в м. Киеві, в кому просив надати Витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушения передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 62).

22.06.2020 року Представник позивача Татунець В.В. направив адвокатський запит №12/06-2020 від 11.06.2020 року на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в кому просив надати Витяг з Єдиного ресстру досудового розслідування за№0007094 від 13.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 64).

Також того ж дня на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист- відповідь №229А3/128/85-20 з додатком від Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, в якому зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, також в якості додатку до листа-відповіді долучено Витяг ЄРДР №l007094 (том 1 а.с. 66, 67). 25.06.2020 року на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист-відповідь №1469-15 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому зазначено, що станом на даний час матеріали кримінального провадження знаходяться в СВ Солом?янського УП ГУНП України в м. Києві, в якості додатку надано витяг з ЄРДР №0007094 (том 1 а.с. 68, 69).

28.07.2020 року представник позивача Татунець В.В. направив на адресу Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві адвокатський запит №15/07-2020 та клопотання (том 1 а.с. 70, 72).

Також того ж дня Татунець В.В. направив на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва адвокатський запит №14/07-2020 від 28.07.2020 року в якому просив надати інформацію щодо того, які процесуальні дії вчинені щодо проведення досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №l007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 73)

05.08.2020 року на адресу представника позивача було направлено лист №1469-13,в якому вказано, зоапитувана інформація та документи Київською місцевою прокуратурою №9 отримана при здійсненні нагляду за додерженням законності під час проведення досудового розслідування кримінального провадження. Порядок надання відомостей досудового розслідування кримінального провадження та права сторін кримінального провадження визначені КПК України. Вказано, що законодавством не передбачена можливість отримання інформації та документів з питань досудового розслідування шляхом подачі адвокатського запиту (том 1 а.с. 74).

11.08.2020 року на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист-відповідь №344аз/125/44/2020 від Солом?янського управління поліції ГУНП в м. Києві, в якому зазначено, що досудове розслідувания у даному кримітнальному провадженні триває (том 1 а.с. 75).

08.06.2021 року Представник позивача Татунець В.В. направив на адресу Солом`янського Управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві авокатський запит від 08.06.2020 року та клопотання від 09.06.2021 року (том 1 а.с. 76, 77).

24.06.2021 року на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист-

відповідь №3623/125/85-21 від Солом?янського управліния поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, в якому зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на розкриття даного кримінального правопорушення (том 1 а.с. 78).

10.11.2022 року представник позивача Татунець В.В. направив на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва адвокатський запит №02/11-2022 від 09.11.2022 року, в якому просив надати інформацію: які процесуальні дії вчинені щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; зазначити прізвище, ім?я, по батькові прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного ресстру досудових розслідувань за N№0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; надати всі прийняті рішення (постанови) по справі у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України (том 1 а.с. 79).

Того ж дня представник позивача направив на адресу Солом`янського УП ГУНП в м. Києві адвокатський запит №03/11-2022 від 09.11.2022 року, в якому просив надати інформацію: які процесуальні дії вчинені щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного ресстру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; зазначити прізвище, ім?я, по батькові слідчого, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного ресстру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушения передбаченого 4.2 ст. 289 КК України, поінформувати про дату та час шодо озайомления з матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного ресстру досудових розслідувань за №0007094 ого 13.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушения передбаченого ч. 2 ст. 289 КК (том 1 а.с. 81).

02.12.2022 року на адресу представника позивача Татунця В.В. було направлено лист-

вдповідь від 15.11.2022 року від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому зазначено, що законодавством не передбачена можливість отримання інформації та документів з питань досудового розслідування шляхом подачі адвокатського запиту (том 1 а.с. 83).

08.12.2022 року представник позивача направив на адресу Солом?янської окружної прокуратури м. Києва клопотання, в якому просив: поінформувати представника потерпілого Татунця В.В. щодо того, які процесуальні дії вчинені щодо проведення досудового розслідувания у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного рестру досудових розслідувань за ;0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; зазначити прізвище, ім?я, по батькові прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного ресстру досудових розслідувань за № 0007094 від 13.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; зазначити прізвище, ім?я, по батькові особи Солом?янського управління поліш Головного Управління Національної поліції в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного рестру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України; надати матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного ресстру досудових розслідувань за №0007094 від 23.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України для ознайомлення (том 1 а.с. 84-85).

19.12.2022 року на адресу представника позивача Татунця В.В. надійшов лист-відповідь №10.59-39-2684-2022 від Солом?янської окружної прокуратури м. Києва, в якому повідомлено, що звернення адвоката Татунця В.В. направлено за належністю до Солом?янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві (том 1 а.с. 87).

Згідно довіреності від 14.08.2015 року посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Баландіном В.В. та зареєстрованої за №1664, ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися з правом продажу та експлуатації, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого центром ДАІ 3214 12.07.2014 року, транспортним зсобом «Mersedes-Benz S420» д.н.з. НОМЕР_4 (том 1 а.с. 92).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України.

Так, приписами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. ч. 6 та 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що підставами відшкодування шкоди за ч. 1 ст. 1176 ЦК України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом.

Верховний Суд у постановах від 22.07.2019 року у справі № 757/54465/17-ц (провадження № 61-35434св18), від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18) зауважує на тому, що за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою та службовою особами.

Отже, шкода, завдана ОСОБА_1 відшкодовується на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16 зроблено висновок, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Суд зауважує, що оскарження особою до суду рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час кримінального провадження в порядку вимог Кримінального процесуального кодексу України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження бездіяльності слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

У постанові Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача визнано протиправною бездіяльність слідчого, не тягне за собою наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Тобто, під час досудового розслідування до повноважень слідчого судді не віднесено визнання дій чи бездіяльності протиправними.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 596300, 00 грн., саме з вини відповідачів.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, про яку заявляє позивач, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17.

За таких обставин суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу на те, що коло осіб при зверненні до суду з позовом визначає позивач.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ч. 4 ст. 58 ЦПК України, Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 47 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц наведено правовий висновок про те, що тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, його посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Так, Солом`янське управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві та Солом`янська окружна прокуратура м. Києва є неналежними відповідачами у справі, оскільки не є юридичними особами, отже не має цивільної процесуальної правоздатності.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе відмовити в позові в частині до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві та Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ще й з урахуванням того, що він проявлений до неналежного відповідача.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 200, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Головне Управління Національної поліції в м. Києві, Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда