Справа № 645/5800/23
Провадження № 2/645/356/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу №645/5800/23 за позовом:

Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, -

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить стягнути з відповідача заборгованість з централізованого опалення та гарячої води за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 52964,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 . Стороною позивача надавались послуги з опалення та гарячої води за вказаною адресою, проте вартість вказаних послуг сплачена не в повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 52964,25 грн., яку сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах.

20.12.2023 року від відповідача до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути суму витрат на правову допомогу, вказуючи, що в спірній квартирі він не зареєстрований та не проживає, а отже фактично не користується послугами. Також, відповідач зазначив, що вказана квартира перейшла до нього у власність 15.12.2016 року, а отже нарахована до цього заборгованість є неправомірною. Також, відповідач посилався на відсутність укладеного між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг, на відсутність підтвердження надання послуг з опалення та гарячої води, на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Викладені у відзиві обставини, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

21.12.2023 року від відповідача надійшла до матеріалів справи заява про застосування строку позовної давності.

15.02.2024 року до матеріалів справи від сторони позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

04.03.2024 року від відповідача до матеріалів справи надійшли заперечення проти заяви про уточнення позовних вимог та розрахунок суми на правову допомогу.

13.03.2024 року від представника позивача до матеріалів справи надійшли пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява уповноваженого представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем у відзиві, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна №334653252 від 06.06.2023 року) /а.с. 3-4/.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник забов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за адресою: АДРЕСА_3 , надавались послуги з опалення та гарячої води.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Так, положення ст. ст. 68,162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача (орендаря) та власника житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пп. 1, 5 ч. 2ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.

З наданого позивачем розрахунку, з урахуванням прийнятих судом 19.02.2024 року уточнень, щодо зменшення позовних вимог, заборгованість відповідача за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.01.2017 по 31.01.2022 становить 52964,25 грн.

Обґрунтування зазначеної заборгованості міститься у розрахунку, де зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020 року, дію якого неодноразово продовжено. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України при аналогічних обставинах справи викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21, які суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує у даній справі, які є аналогічною за обставинами у цьому питанні.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за отримані послуги за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 52964,25 грн.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, ст. 81 ЦПК України.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з теплопостачання та підігріву води.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачу, матеріали справи не містять

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі фактично отримував житлово-комунальні послуги, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про відшкодування витрат, понесених ним на правову допомогу, зокрема 5120,00 грн., з яких: 2560,00 грн. ознайомлення з первісним матеріалом (документами), їх аналіз, пошук і вивчення консультації, судової практики в аналогічних справах та наліз нормативного матеріалу, 2560,00 грн . складання відзиву на позовну заяву, а також 3840,00 грн. за складання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності та 2560,00 грн. за складання заперечень проти заяви про зменшення позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, суд не вбачає підстав для стягнення зі сторони позивача на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №23000 від 28.09.2023 року стороною позивача при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з опалення та підігрів води - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року у сумі 52964,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», IBAN: НОМЕР_1 у ФХОУ ОАО «Державний ощадний банк України», , місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія, номер паспорту та РНОКПП не відомі, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 10.04.2024 року.

Суддя О.В. Федорова