ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2475/24 Справа № 212/2600/22 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2600/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року (суддя Пустовіт О.Г.), постановлену в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2022 року ТОВ «Житлокомцентр» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по житлово-комунальним послугам, за яким ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2022 року відкрито провадження.

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Житлокомцентр», Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Житлокомцентр» та за зустрічною позовною заявою відкрито провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для сплати судового збору за її подання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Житлокомцентр», Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що станом на 14 грудня 2023 року позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме: не було сплачено судовий збір.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення норми процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що з`ясування сплати судового збору чи звільнення від нього на стадії підготовчого провадження, не передбачено нормами ЦПК України, тим паче, що провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 вже було відкрито та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам. Фактично, при винесенні ухвали від 14 грудня 2023 року, суд безпідставно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, залишив без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В травні 2022 року ТОВ «Житлокомцентр» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по житлово-комунальним послугам, за яким ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2022 року відкрито провадження.

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Житлокомцентр», Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Житлокомцентр» та за зустрічною позовною заявою відкрито провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху для сплати судового збору за її подання.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр», Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Залишаючи без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Житлокомцентр», Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 14 грудня 2023 року позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, а саме: не було сплачено судовий збір.

Проте, колегія судів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Таким чином, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №761/24672/15-ц, провадження № 14-197цс18, вказано, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ, у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_4 посилався на те, що цей позов пов`язаний з порушенням Позивачем його прав як споживача житлово комунальних послуг, тому на вказані позовні вимоги поширюється дія статей 21,22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_4 обґрунтував позовні вимоги в зустрічному позові порушенням його права як споживача житлово комунальних послуг, зокрема зазначив про безпідставне нарахування грошових коштів за житлово комунальні послуги, що і стало підставою для звернення із зустрічним позовом до суду.

Відповідно до приписів пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання із споживачами, які не вписуються у набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товарів» та «робіт» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України.

Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закону України «Про захист прав споживачів»,

Таким чином, за подання споживачами позовної заяви судовий збір не підлягає сплаті, тому вимоги суду першої інстанції про сплату ОСОБА_4 судового збору за подання зустрічної позовної заяви не ґрунтуються на законі, а отже, їх невиконання не може бути підставою для визнання неподаною і повернення позовної заяви заявнику.

Крім того, апеляційний суд вважає, що залишаючи позов без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм і непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, за наявності доказів усунення недоліків позовної заяви, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання позову неподаним та повернення його заявникові.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно практики Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Враховуючи викладене, недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року про залишення позову без розгляду, а саме необхідність сплати судового збору, не могли слугувати достатньою правовою підставою для залишення без розгляду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, ЄСПЛ тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року, якою зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді

Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 09 квітня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко