Номер провадження: 22-ц/813/3157/24
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого страхового відшкодування у сумі 16 613,37 грн.

Позов мотивований тим, що 02.06.2021 року у м. Одеса на проспекті Добровольського, 2/1 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET І.АСЕТТІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «TOYOTA RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В наслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/10776/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПРАТ «СГ «'ГАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР - 203113763.

В свою чергу, майнові інтереси власника автомобіля «TOYOTA RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . були застраховані в ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 21492 від 12.05.2021 року, яке сплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 51 778,06 грн та звернулось до позивача - ПРАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР - 203113763.

ПРАТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» страхове відшкодування в розмірі 33 226,74 грн.

Посилаючись на те, що відповідач, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, порушив умови Полісу обов`язкового страхування, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний компенсувати 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 613,37 грн та просить стягнути вказану суму на користь ПРАТ «СГ «ТАС».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: вул. Леонтовича. буд. 9, офіс 301, м. Київ, 01054) 16 613,37 грн страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: вул. Леонтовича. буд. 9. офіс 301. м. Київ, 01054) 2 481,00 грн судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у сумі 16 613, 37 грн та судових витрат у розмірі 2481 грн відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік умов та підстав, за наявності яких страховик має право подати регресний позов, однак на думку скаржника умови та обставини передбачені в цій статті не настали, не мали місце та не підтверджується матеріалами даної справи, тому подана позовна заява до ОСОБА_1 є безпідставною. Відповідач вважає, що взагалі є неналежним відповідачем по справі, оскільки він не укладав жодних договорів про страхування своєї цивільно-правової відповідальності. ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи та в позовній заяві відсутні будь-які допустимі та достовірні докази, які б підтверджували дійсну вартість автомобіля, вартість завданого збитку, вартість деталей, проведеного ремонту, розрахунок, а також фактично сплаченої суми, саме: за проведення ремонту заднього бамперу, автотоварознавча експертиза по справі не була проведена, огляд також не проводився в присутності відповідача та судового експерта. Крім того, скаржник вважає, що договір страхування відповідальності іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 є недійсним, оскільки не містить його підпису в договорі. ОСОБА_1 також посилається на те, що із поданого позову та поданих до нього матеріалів вбачається, що позна заява була подана та підписана адвокатом Сечко С.В. на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002003 від 21.01.2019 року, що видане Радою адвокатів Запорізької області, однак надана довіреність на представництво інтересів позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не містить відомостей щодо надання вказаних повноважень саме адвокату Сечко С.В., як і не міститься в матеріалах справи ордер про надання правової допомоги. Скаржник вважає, що позовну заяву було подано особою, що не має повноважень на ведення справи, тому вказаний позов повинен бути залишений без розгляду.

06.12.2023 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Сечко С.В., в якому представник позивача посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача Сечко С.В. посилається на те, що в даній справі відповідач, а саме - водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, порушив умови полісу обов`язкового страхування, а саме порушив умови, передбачені пунктом 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», використавши автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної в якості таксі, про що свідчать наявні на автомобілі ідентифікуючі наліпки «UCLON», тому саме ОСОБА_1 зобов`язаний компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 613, 37 грн. Представник позивача зазначає, що відповідачем на спростування розміру завданої шкоди не надано жодного допустимого доказу в розумінні ст. 76 ЦПК України. Також представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Сечко С.В. зазначає, що мав всі повноваження на подачу позову від імені позивача, порушення діючого законодавства не допустив, оскільки Верховний суд у складі колегії суддів об`єданої палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 12.10.2018 року відступив від висновку Верховного суду, викладеного в раніше ухваленій постанові від 24.04.2018 року у справі № 914/2414/17 про те. що у довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво інтересів особи у суді, має обов`язково бути зазначено, що представник є адвокатом. Таким чином представник позивача зазначає, що документами, які посвідчують повноваження адвоката, можуть бути або ордер, або довіреність, видані відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При цьому особа, яка здійснює представництво за довіреністю, повинна мати статус адвоката та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих. які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються: чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов полісу, забезпечений транспортний засіб використовувався відповідачем як таксі, а тому застосуванню підлягало більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування. В зв`язку з тим. що відповідач порушив Правила дорожнього руху України, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що понесені при цьому 50 % матеріальних збитків мають бути відшкодовані саме відповідачем, оскільки використання застрахованого транспортного засобу відбувалося з порушенням умов, визначених п. 13.2 ст, 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_1 02.06.2021 року о 10:30 годині рухаючись за адресою: м. Одеса, просп. Добровольського, 2/1, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, перед регульованим пішохідним переходом, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 . який рухався попереду та зупинився на червоний сигнал світлофору.

В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/10776/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 4).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР - 2031 13763. (а.с. 5)

В свою чергу, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota Rav-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані в ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 21492 від 12.05.2021 року, (а.с. 6-7).

Потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8).

Згідно платіжного доручення № 3318 від 07 липня 2021 року ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» сплатило страхове відшкодування згідно страховому акту № 9906 від 06.07.2021 року у розмірі 51 778.06 грн. (а.с. 21).

ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» 33 226,74 грн страхового відшкодування по договору № ЕР 203113763 від 11 березня 2021 року (а.с. 27).

Таким чином, судом було встановлено, що ПрАТ «СГ «ТАС» виконало своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у строки та у відповідності до норм закону.

Колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності.

Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Пунктом 38-1.1. ст. 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті ІЗ цього Закон), при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Коригуючі коефіцієнти та їх розмір затверджені розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.07,2010 року № 566

Матеріалами справи підтверджується, що 02.06.2021 року о 10:30 годині в місті Одеса на прості. Добровольського, 2/1. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (відповідача у справі) та автомобіля марки «Toyota Rav-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (потерпілий у справі). Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.3 б. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/10776/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 4).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦІ1К України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення, а також винуватість відповідача ОСОБА_1 у цій ДТП є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР - 203113763 (а.с. 5)

В свою чергу, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota Rav-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані в ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 21492 від 12.05.2021 року, (а.с. 6-7).

Згідно платіжного доручення № 3318 від 07 липня 2021 року ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» сплатило страхове відшкодування згідно страховому акту № 9906 від 06.07.2021 року у розмірі 51 778,06 грн (а.с. 21).

ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» 33 226,74 грн страхового відшкодування по договору № ЕР № 203113763 від 11 березня 2021 року (а.с. 27).

У розділі поліс, який називається «особливі умови використання забезпеченого ТЗ» у графі «ТЗ використовується як таксі/маршрутне таксі» стоїть відмітка «ні». Вказане свідчить, що при укладенні договору, який оформлено у вигляді полісу № ЕР-203113763 - застосовано коригуючий коефіцієнт, який використовується для транспортних засобів, які не будуть використовуватися у якості таксі/маршрутного таксі.

В порушення умов Полісу № № ЕР-2031 13763, забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався відповідачем як таксі, а тому застосуванню підлягало більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

Використання забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якості таксі «UCLON». підтверджується фотоматеріалом з місця ДТП (а.с. 28), який був долучений позивачем до позовної заяви та досліджений судом першої інстанції в судовому засіданні, на якому зафіксований зовнішній вигляд зазначеного автомобіля на момент настання ДТП. а саме: наявність на його кузові наліпки з написом «UCLON».

Статтею 81 ЩІК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ц: дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами висновками експертів: показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі досліджених доказів, апеляційний суд вважає, що використання застрахованого транспортного засобу відбувалося з порушенням умов, визначених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не навів суду ніяких заперечень щодо використання автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якості таксі «UCLON» та не надав суду жодних доказів, які б спростовувати факт використання автомобіля в якості таксі. Таким чином забезпечений транспортний засіб використовувався у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування.

За полісом ПрАТ «СГ «ТАС» взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свої зобов`язання ПрАТ «СГ «ТАС» виконало.

З огляду на викладене, вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення з ОСОБА_1 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 613,37 грн є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік умов та підстав, за наявності яких страховик має право подати регресний позов, однак на думку скаржника умови та обставини передбачені в цій статті не настали, не мати місце та не підтверджується матеріалами даної справи, тому подана позовна заява до ОСОБА_1 є безпідставною.

На вказані посилання скаржника, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції:

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу ап течки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

г) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства для реалізації страховиком права регресного позову до винної особи на підставі п. 13.2 ст. 13 та ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є встановлення факту експлуатації транспортного засобу у якості таксі, що було доведено позивачем у справі фотоматеріалами с місця ДТП та не спростовано відповідачем.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що взагалі є неналежним відповідачем по справі, оскільки він не укладав жодних договорів про страхування своєї цивільно-правової відповідальності.

На вказані посилання скаржника, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно- правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Lacetti» - ОСОБА_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР - 2031 13763 (а.с. 5).

В порушення умов полісу, забезпечений транспортний засіб використовувався відповідачем як таксі.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 523/10776/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУЛАН та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 4).

Згідно ч. 1-2 ст. 1187 ПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦКУ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Оскільки саме винні дії Ковриги 1.10. стали причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб, тому саме з відповідача підлягає стягнення 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Крім того відповідач не надав суду жодних доказів того, що шкоду повинна відшкодовувати інша особа.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про те. що розмір страхового відшкодування є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували дійсну вартість автомобіля, вартість завданого збитку, вартість деталей, проведеного ремонту, розрахунок, а також фактично сплаченої суми саме за проведення ремонту заднього бамперу. Скаржник зазначає, що автотоварознавча експертиза по справі не проводилась, огляд пошкодженого автомобіля в присутності відповідача та судового експерта, не було здійснено, таким чином на думку скаржника не можливо встановити дійсну вартість проведених робіт та витрачених матеріалів.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі. шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-1V в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Вказане відповідає позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 06.10.2021 року у справі № 362/3043/18.

Крім того, відповідачем не спростований розмір завданої шкоди, не надано жодних доказів того, що розмір шкоди повинен бути меншим ніж той. що зазначений в страховому акті № 9906 від 06 липня 2021 року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 також посилається на те. що наданий до позову договір страхування відповідальності іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не містить підпису останнього, отже є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки вказаний договір є недійним.

Відповідно до ст. 998 Цивільного кодексу України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування визнається також судом недійсним, якщо:

1) його укладено після настання страхового випадку:

2) об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів. встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

При цьому, законодавець поклав обов`язок саме на страховика подавати інформацію про укладені договори до централізованої бази даних. Таким чином страховий договір повинен бути укладений не тільки в паперовому вигляді, а й повинен міститися в централізованій базі даних, а доказів того, що укладений страховий поліс CLAU-21492 від 12.05.2021 року добровільного страхування наземного транспорту відсутній у базі даних для визнання його недійсним, відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що після настання страхового випадку потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8).

Згідно платіжного доручення № 3318 від 07 липня 2021 року ТЗДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» сплатило страхове відшкодування згідно страховому акту № 9906 від 06.07.2021 року у розмірі 51 778,06 грн (а.с. 21).

Таким чином, жодна сторона вказаного страхового договору не заперечує факт його укладання та не відмовилась від сплати страхового відшкодування. З огляду на вказане, підстави для визнання договору страхування наземного транспорту CLAU-21492 від 12.05.2021 року недійним, відсутні.

На посилання скаржника про те, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» повинен бути залишений без розгляду, оскільки позовну заяву було подано особою, що не має повноважень на ведення справи, так як наявна в матеріалах справи довіреність на представництво інтересів позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не містить відомостей щодо надання вказаних повноважень саме адвокату Сечко С.В., як і не міститься в матеріалах справи ордер про надання правової допомоги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву було подано представником Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Сечко Сергієм Володимировичем. На підтвердження своїх повноважень щодо представництва інтересів позивача, представником було долучено до позовної заяви довіреність № ГО-21/145 від 14.12.2021 року, відповідно до якої позивач уповноважує Сечко С.В. представляти інтереси довірителя в судах усіх інстанцій. Також представником долучено до позовної заяви свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002003 від 21.01.2019 року, видане Радою адвокатів Запорізької області.

Відповідно до ст. 60-62 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат та законний представник.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги: 2) довіреність: 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Стосовно питання, чи повинна довіреність (за відсутності ордера) містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано, саме - адвокату, а не громадянину, варто зауважити таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 12.10.2018 у справі № 908/1101/17 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного в раніше ухваленій постанові від 24,04,2018 у справі № 914/2414/17 про те, що у довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво інтересів особи у суді, має обов`язково бути зазначено, що представник є адвокатом. Не передбачено таких вимог ні ГПК України, ні ЦПК України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

Важливо, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникам прав та перелік дій, які він може вчинити для виконання доручення.

При цьому особа, яка здійснює представництво за довіреністю, повинна мати статус адвоката та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Аналогічні висновки викладені в постановах КГС ВС від 04.11.2020 року у справі № 910/6421/19 та від 28.04.2020 року у справі № 910/8331/19.

З огляду на вказане, при подачі позовної заяви, жодних порушень представником Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Сечко С.В. допущено не було, повноваження представника позивача підтверджуються довіреністю та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002003 від 21.01.2019 року, видане Радою адвокатів Запорізької області.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено: 08.04.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова