Справа № 161/6345/24
Провадження № 2-о/161/259/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу №161/6345/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, вказавши на підтвердження своїх вимог, що 20 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. У лютому 2022 року шлюбні відносини з ОСОБА_2 були припинені, оскільки спільне господарство вони не вели, та почалися відносини з іншим чоловіком. Дізнавшись про вагітність, заявник звернулась із позовом про розірвання шлюбу. Рішенням від 01.06.2023 у справі №205/3745/23 шлюб між заявником та ОСОБА_2 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину хлопчика, вагою 3 250,00 грамів. Ці данні зазначені в медичному свідоцтві про народження від 13.10.2023. Дитина була народжена в пологовому будинку, який розташований на тимчасово окупованій території смт Ялта Першотравневого району Донецька область. На окупованій території видано свідоцтво про народження дитини - ОСОБА_3 від 31.10.2023 серія ДНР №415198. Батьком дитини вказали ОСОБА_2 , оскільки дитина яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу походить від подружжя (аналогічна норма передбачена ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України). Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України.

Ухвалою суду від 01.04.2024 заяву прийнято до провадження, відкрито окреме провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, їх представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказав, що вимоги останніх підтримує.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013, який був розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 у справі №205/3745/23 (а.с. 11-12).

13.10.2023 ОСОБА_1 о 17:00 годині народила хлопчика вагою 3 250,00 г (а.с. 6, 10), що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.10.2023 та свідоцтвом про народження від 31.10.2023 серія НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАГС Першотравневого районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

У свідоцтві про народження дитини вказано: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України.

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя).

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку неможливо, оскільки відповідно до частини четвертої статті 13 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження проводиться на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документів, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультації комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Звернення в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявниці для отримання свідоцтва про народження дитини.

Статтями 133, 135 Сімейного кодексу України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Оскільки заявниця не перебуває в шлюбі, зареєстрованому згідно з чинного законодавства, шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 01.06.2023 у справі №№205/3745/23, то батьківство дитини слід записати на підставі ч. 2 ст. 122 СК України.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги заявника обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі викладеного, ст.ст. 13, 19, 81, 263-265, 317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини особи на тимчасово окупованій території України, задовольнити.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, на тимчасово окупованій території України - в смт Ялта Першотравневий район Донецької області, Україна, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, внести на підставі ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Заінтересовані особи: Луцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: м. Луцьк, пр. Соборності, 18, ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк