ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/1239/22 Номер провадження 22-ц/814/866/24Головуючий у 1-й інстанції Ткачук Ю.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 06 вересня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Ткачука Ю.А. в м.Полтаві,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг за борговою розпискою у розмірі 13 000 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 1064,21 доларів США, та судові витрати по справі.

Зазначала, що ОСОБА_3 отримала від неї 13 000 доларів США, про що склала розписку та зобов`язувалась повернути суму боргу до 25 травня 2019 року.

Однак, станом на дату подання позовної заяви до суду відповідач свої зобов`язання по поверненню боргу не виконала.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 22 лютого 2022 року позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 23 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення скасовано.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 06 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) долари США 21 цент.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3972 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що 18.12.2017 року ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_2 10 000 доларів США, натомість у позивача залишилась розписка про те, що ОСОБА_2 взяла у неї в борг 13 000 доларів США.

Зазначає, що за вказаних обставин, сторони домовились, що не мають претензій одна до одної у зв`язку із взаємними грошовими претензіями.

Звертає увагу, що при розгляді справи судом в перший раз в матеріалах справи був відсутній оригінал розписки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судових повідомлень учасникам справи на їх електронні адреси. При цьому відповідач вдруге не прибула до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з розпискою ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_4 13 000 доларів США і зобов`язалась повернути до 25.05.2019 року.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що позивач надав належні та допустимі докази існування між нею та ОСОБА_2 зобов`язальних правовідносин та невиконання зобов`язання відповідачем.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У справі, що переглядається, судом вірно встановлено, що між сторонами існують правовідносини за договором позики.

Заперечуючи даний правочин, ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 взяла у неї в борг 10 000 доларів США і вони домовились, що не мають ніяких претензій одна до одної щодо грошових зобов`язань.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Всупереч вимогам вказаних статей, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, які б спростовували отримання нею в борг грошових коштів чи їх повернення в обумовлені сторонами строки. Посилання на інші боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед нею не є предметом даного спору.

Між тим, оригінал розписки ОСОБА_2 знаходиться у позивача, що є підтвердженням того, що саме у неї відповідач взяла у борг кошти, про що склала відповідну розписку.

Дані обставини в порядку, встановленому ст.ст. 12,81 ЦПК України, відповідачем не спростовані.

Разом з тим, статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на дану норму закону, відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею не укладався договір позики з позивачем.

Оригінал розписки наданий суду ( а.с.45).

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи 06 вересня 2023 року, так як це спростовується матеріалами справи.

Так, ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 24.07.2023 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю до Комінтернівського районного суду м.Харкова та наступне судове засідання призначено на 06 вересня 2023 року.

Зазначена ухвала надіслана ОСОБА_2 в її електронний кабінет 25.07.2023 року о 16:01 ( а.с. 77,81).

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.04.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

Л.І.Пилипчук