КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/6247/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа №753/14066/22 у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа №753/14066/22 у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини, яку мотивувала тим, що при користуванні послугами АТ «Укрпошта» оригінал судового наказу було втрачено, а дублікат потрібен їй для передачі у виконавчу службу для стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що дійсно 14 грудня 2022 року ОСОБА_1 отримала під розписку в суді судовий наказ та 26 липня 2023 року направила його до Дарницького ВДВС у м. Києві.

В подальшому, у вересні 2023 року із Автоматизованої системи виконавчих проваджень ОСОБА_1 дізналась про відмову у відкритті виконавчого провадження та про повернення судового наказу рекомендованим листом й вручення такого листа адресату. Проте, ОСОБА_1 не отримувала жодного листа від ВДВС й під час з`ясування обставин працівники АТ «Укрпошта» повідомили про втрату листа та проставлення відмітки про отримання адресатом.

Апелянт вважає, що строк пред`явлення судового наказу до виконання не сплив, а оскаржувана ухвала позбавляє її можливості отримувати аліменти на дитину, що порушує не тільки її права, а й права малолітньої дитини.

Враховуючи вказане, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про видачу дублікату судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

На розгляд справи апелянт та її представник до суду апеляційної інстанції не з`явилися та направили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.78-79).

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Представник ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив заявнику у задоволенні поданої заяви, оскільки вона належним чином не обґрунтована та не містила відповідних доказів на підтвердженні фактів, зазначених у самій заяві. Крім того представник також зазначив, що ОСОБА_3 в добровільному порядку надавав та продовжує надавати грошові кошти на утримання дитини й тому права дитини не порушені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 24 листопада 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

14 грудня 2022 року даний судовий наказ було отримано стягувачем ОСОБА_1 особисто під розписку в цивільній канцелярії суду (а.с. 21).

Вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву про видачу дубліката судового наказу та залишаючи дану заяву без задоволення, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зміст заяви не містить обставин та доказів, які об`єктивно давали б можливість суду зробити висновок про те, що оригінал даного виконавчого документу втрачено. Сама відсутність його у стягувача не може бути належним доказом його втрати за вказаних обставин, а тому виснував що подана заява є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні поданої заяви відповідає з огляду на наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі судом виконавчого листа № 753/14066/22 були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції, а також перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив й ОСОБА_1 подала заяву про видачу дубліката судового наказу до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, із поданої ОСОБА_1 заяви про видачу дубліката виконавчого документу №753/14066/22 вбачається, що вказана заява є недостатньо обґрунтованою, а також ОСОБА_1 не було надано до заяви доказів на підтвердження обставин, викладених в заяві щодо втрати виконавчого документу.

Так, посилаючись на те, що виконавчий документ було втрачено АТ «Укрпошта», заявник не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин. Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що сама відсутність оригіналу виконавчого документа у стягувача не може бути належним доказом його втрати за вказаних обставин.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що 26 липня 2023 року ОСОБА_1 направила оригінал виконавчого документа до Дарницького ВДВС у м. Києві. В подальшому, у вересні 2023 року із Автоматизованої системи виконавчих проваджень ОСОБА_1 дізналась про відмову у відкритті виконавчого провадження та про повернення судового наказу рекомендованим листом й вручення такого листа адресату. Проте, ОСОБА_1 не отримувала жодного листа від ВДВС й під час з`ясування обставин працівники АТ «Укрпошта» повідомили про втрату листа та проставлення відмітки про отримання адресатом.

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.

Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу відправлення з оригіналом виконавчого листа №753/14066/22.

Крім того, вказані обставини щодо пред`явлення судового наказу до виконання також не були зазначені в поданій ОСОБА_1 заяві про видачу дубліката судового наказу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів ухвалюючи вказане судове рішення у справі де вирішується питання щодо отримання заявником коштів на утриманні дитини враховує те, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторного звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документи та подачі для цього відповідних доказів (відомостей із Державної виконавчої служби, із АТ «Укрпошта» щодо обставин пересилки та втрати, та інших) на її обґрунтування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 11 квітня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв