КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6245/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Межинська Наталія Володимирівна, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 .

Його батько- ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя його батьки, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали у Житлово-будівельному кооперативі «Луч» кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі були зареєстровані та постійно мешкали позивач, його батьки, а також ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_4 від першого шлюбу.

Його батько - ОСОБА_5 також мав сина від першого шлюбу - ОСОБА_2 (далі - відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач декілька разів відбував строк ув`язнення за відповідними вироками суду у кримінальних справах, перший раз 11 років, другий раз - 9 років. Коли не відбував строк покарання, відповідач мешкав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю матір'ю.

Відповідач ніколи не допомагав своєму батькові матеріально, не мав роботи, не мав ніяких доходів, за літнім непрацездатним батьком, який потребував допомоги та турботи, не доглядав, на його звернення про допомогу - відмовляв. Відповідач також не приймав участі у похованні батька та організації поминок.

Після смерті батька позивач і відповідач, як спадкоємці за законом, звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , оскільки він уникав спілкування з батьком, не надавав, на його прохання, матеріальної чи іншої допомоги, в той час як батько такої допомоги потребував, оскільки був літнім, непрацездатним, немічним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 за позовною заявою задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом було проігноровано клопотання позивача про витребування доказів, зокрема паспортних даних відповідача, даних щодо його судимостей та відбування покарання, а також копії спадкової справи.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим позивачем доказам та не навів обґрунтування причин їх відхилення.

Так, суд першої інстанції надав неправильну оцінку поясненням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили доводи позивача про те, що ОСОБА_5 не мав можливості самостійно доглядати за собою, був немічним, за ним доглядали ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . Поряд із цим, ОСОБА_2 не вважав ОСОБА_5 за батька, лаявся з батьком, відмовляючись йому допомагати.

Вважає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними синами ОСОБА_5 , оскільки у них різні матері.

Суд не дав належної оцінки доказам, які підтверджують, що третя особа - ОСОБА_3 не є донькою, чи взагалі, родичкою ОСОБА_5 , що ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 та покійним ОСОБА_5 . Не враховано також, що ОСОБА_3 має медичну освіту та останні 6-7 років постійно надавала догляд ОСОБА_5 .

Вважає, що судом безпідставно проігноровано таку істотну обставину, як вік ОСОБА_5 , якому на момент смерті було 86 років.

Одночасно з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме:

- витребувати у відповідних державних органів дані та інформацію щодо паспорту громадянина України відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП, місця реєстрації його проживання;

- витребувати у державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори завірену копію документів щодо спадкової справи від 18.12.2021 - номер в спадковому реєстрі №68879490, що стосується двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та іншого майна;

- витребувати у відповідних державних органів дані та інформацію щодо судимостей та відбування покарання ОСОБА_2 ;

- витребувати у відповідних державних органів - Пенсійному фонді України дані та інформацію про місце роботи відповідача - ОСОБА_2 та отриманої ним щомісячно заробітної плати тощо;

- витребувати у відповідних державних органів Міністерства охорони здоров'я та Міністерства соціального захисту населення дані та інформацію щодо наявності групи інвалідності у ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 також подав клопотання про його допит в якості свідка по даній справі.

Третя особа ОСОБА_3 направила до апеляційного суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких підтримала доводи позивача, просила скаргу задовольнити. Одночасно, ОСОБА_3 надіслала заяву, в якій підтримала клопотання позивача про витребування доказів, а також подала заяву-клопотання про допит її, третьої особи, в якості свідка по даній справі,

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів позивача, які вважає надуманими та такими, що спрямовані на незаконне, зухвале та безпідставне усунення його від права на спадкування. Вказує, що позивачем не було надано суду жодного належного доказу, який свідчив би про наявність обставин щодо ухилення відповідачем, як сином, від обов`язку утримання батька, а бо ж взагалі, поганого та неналежного відношення до батька та вчинення відносно батька будь-яких незаконних дій.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представники відповідача - адвокати: Марченков О.І., Горда А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Треті особи: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Менжинська Н.В. та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від Першої київської державної нотаріальної контори на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 183, 189).

22 березня 2024 року ОСОБА_1 подав до канцелярії Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання йому достатньо часу для пошуку адвоката та вивчення ним матеріалів справи. В обґрунтування клопотання зазначив, що без правової допомоги адвоката та попереднього вивчення ним матеріалів справи, він об`єктивно позбавлений можливості скористатися своїм конституційним правом на захист своїх прав та законних інтересів за допомогою фахівця в даній галузі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, порадившись на місці, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, з огляду на його необґрунтованість.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся 04 грудня 2023 року.

20 грудня 2023 року ухвалою Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою від 19 січня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи на 27 березня 2024 року.

ОСОБА_1 23.01.2024 року був належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження у даній справі, що підтверджується розпискою про вручення рекомендованого поштового відправлення. (а.с. 183)

20 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його підписом на відповідній заяві (а.с. 189).

З огляду на вказане, позивач ОСОБА_1 з часу подання апеляційної скарги, тобто з грудня 2023 року, по 27 березня 2024 року, мав достатнього часу (понад 3 місяці), для того щоб звернутись за наданням правової допомоги до фахівця в галузі права для надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції, однак цього вчасно не зробив, про поважність причин не реалізації такого права у зазначений вище термін, суд не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання та про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце її розгляду.

Крім того, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі стороною позивача вже викладені його доводи, відтак відсутність сторони позивача під час розгляду апеляційної скарги жодним чином не порушує його процесуальні права.

Щодо заявлених позивачем клопотань про витребування доказів та допит його в якості свідка, колегія суддів, з`ясувавши думку учасників справі, дійшла висновку про залишення вказаних клопотань без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що разом із позовної заявою позивач ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції клопотання про витребування у відповідних державних органів даних та інформації щодо судимостей та відбування покарання відповідачем ОСОБА_2 05.07.2023 року позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів з Першої київської державної нотаріальної контори, а саме: копій документів щодо Спадкової справи від 18.12.2021 - номер у Спадковому реєстрі №68879490, що стосуються двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2023 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання про витребування інформації щодо судимостей відповідача відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю, у судовому засіданні оголошено перерву для отримання довідки з нотаріальної контори.

06.09.2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про залучення до справи доказів, зокрема довідки Першої київської державної нотаріальної контори від 22.08.2023 року №5202/02-14 про те, що 18 грудня 2021 року заведена спадкова справа №2103/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Склад спадкоємців: син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші заяви станом на 22.08.2021 року не надходили (а.с. 69)

Ухвалою суду першої інстанції від 08.09.2023 року вказане клопотання задоволено.

З огляду на вказане, судом першої інстанції клопотання позивача про витребування/залучення доказів розглянуті. У суді апеляційної інстанції, заявляючи вказані клопотання повторно, доводів щодо порушення судом першої інстанції процесуального законодавства при їх вирішенні, позивачем не наведено.

Щодо витребування інформації про доходи та інвалідність відповідача, у суді першої інстанції позивач з таким клопотанням не звертався, про неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, доводів не навів, що є підставою для залишення апеляційним судом такого клопотання без задоволення.

Крім того, ні позивачем ОСОБА_1 , ні третьою особою ОСОБА_3 у суді першої інстанції не було заявлено клопотань про допит їх в якості свідків, докази неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них, учасниками справи не наведено, у зв`язку із чим апеляційний суд відмовляє в їх задоволенні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, в порушення положень норм процесуального законодавства щодо обов`язку доказування і подання доказів, не надав належних та допустимих доказів потреби спадкодавця в наданні допомоги саме ОСОБА_2 , а також доказів того, що відповідач свідомо не виконував встановленого законом обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, не надано доказів перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Отже, судом не встановлено, що ОСОБА_2 вчинив умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними синами ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони по справі не є рідними синами ОСОБА_5 , оскільки у них різні матері, до уваги не приймаються, оскільки батьківство ОСОБА_5 відносно позивача та відповідача по справі ніким не оспорюється.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_5 Першою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №68879490 (у нотаріуса №2103/2021).

Із заявами про прийняття спадщини звернулись сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначив позивач, до спадкової маси ввійшла квартира АДРЕСА_3 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до змісту вказаної норми для усунення особи від права на спадкування за законом має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 714/675/17.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 760/8781/17-ц.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилався на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача, який є сином спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки ОСОБА_5 фактично перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, догляду, матеріальної допомоги, а відповідач не брав участі у догляді за ним, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої потребував батько.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем були подані суду першої інстанції наступні письмові докази:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де в графі батько зазначений ОСОБА_5 (а.с. 18);

- довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20);

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо об'єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 , власником якої зазначено ОСОБА_5 (а.с. 23);

- копію свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 14 лютого 1981 року (а.с. 24);

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьки: ОСОБА_12 , мати ОСОБА_13 (а.с. 25);

- - довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26);

- копія ордеру №039708 серії Ж від 29.12.1983 року, виданого виконкомом Київської міської ради народних депутатів, про надання ОСОБА_5 , сім'я якого складається з чотирьох осіб ( ОСОБА_14 -дружина, ОСОБА_15 - дочка дружини, ОСОБА_1 - син), права на заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 27).

Позивачем також надано копії договорів про надання ритуальних послуг, які укладались ОСОБА_1 , щодо організації та проведення поховання померлого ОСОБА_5 та акти приймання - передачі наданих послуг за вказаними договорами, а також докази понесених ним та ОСОБА_3 витрат на організацію поховання. (а.с. 29-35).

За клопотанням позивача в судовому засіданні були також допитані свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що часто спілкувалася з померлим, бувала в їх квартирі в гостях, у померлого ОСОБА_5 були погані відносини з сином ОСОБА_2 , вони постійно сварилися. ОСОБА_5 , який в силу віку та стану здоров'я був слабким, завжди допомагали і піклувались тільки ОСОБА_16 (позивач) та ОСОБА_17 (третя особа). ОСОБА_2 ніколи батькові не допомагав і не доглядав.

Свідок ОСОБА_7 показала, що часто бувала в гостях у ОСОБА_1 . ОСОБА_18 останні роки до смерті був немічний у зв'язку із віком та за станом здоров'я, з'являвся на вулиці лише у супроводі ОСОБА_1 . Жалівся, що син ОСОБА_19 йому не допомагає. Відповідача ОСОБА_2 в квартирі, де позивач проживав з батьком, бачила лише один раз, на поминках. Похованням займались ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які для цього займали гроші.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що є сусідкою по дачі в садовому товаристві « Троянда ». Бачила, що на ділянці працював тільки ОСОБА_1 , а ОСОБА_5 відпочивав, оскільки за станом здоров'я та віком не міг працювати у саду та на городі. В розмовах із нею ОСОБА_18 нічого хорошого про сина ОСОБА_19 не говорив, скаржився, що той не допомагає батькові, одного разу він навіть казав, що той його чуть не побив.

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подані позивачем докази не є такими, що підтверджують факт ухилення відповідача від надання допомоги батьку, та факту потребування такої допомоги батьком в силу стану здоров`я саме від сина, відповідача по справі, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову.

Так, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача, третьої особи та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Належними доказами для підтвердження безпорадного стану є певні медичні документи (виписки, висновки мсек, довідки), яких у матеріалах справи немає і це є підставою для відмови в позові.

Позивачем також не доведено факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, а саме не надано належних доказів на підтвердження умисних дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Позивачем також не надано належних доказів, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, за умови фактично проживання позивача та третьої особи зі спадкодавцем та отримання цієї допомоги від них, не доведено також , що спадкоємець мав матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А