ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3851/24 Справа № 187/1571/23 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І.М Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина.

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року шлюб між ним та ОСОБА_1 був розірваний і він переїхав до власного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 разом із дітьми, так як діти бажали залишитись проживати з ним, проти чого відповідачка не заперечувала. В січні 2022 року він звернувся до служби у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом із ним по АДРЕСА_1 . 23 лютого 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про те, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде проживати разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , проти чого заперечення з боку відповідачки були відсутні. Отже, після розірвання шлюбу між ним та дружиною малолітній син ОСОБА_5 проживав окремо від матері, вихованням та утриманням займався він, в чому йому допомагала його мати ОСОБА_2 , яка проживає разом із ним та дітьми по вказаному адресу. При цьому, відповідачка декілька разів на місяць, по вихідним, забирала малолітнього сина до себе, а потім повертала. З 01 жовтня 2022 року він був мобілізований до Збройних сил України у зв`язку із збройною агресією російської федерації і до цього часу проходить службу в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований в сел. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області, Графік його служби дозволяє достатньо приділяти уваги малолітньому сину. У жовтні 2022 року відповідачка, з метою отримання тимчасового захисту у зв`язку з військовою агресією росії проти України, виїхала до Французької Республіки, по телефону пояснивши йому, що планів повернення до України не має, хоче влаштувати своє особисте життя і спілкувалась із сином по телефону та інтернету. В червні 2023 року ОСОБА_1 приїхала до України і запропонувала сину в якості подарунка на день народження поїздку в Диснейленд в місті Парижі. При цьому відповідачка пообіцяла дитині після відвідуванні Французької Республіки повернути його до місця мешкання через два тижня, на що він погодився та виїхав з матір`ю за межі України. Однак до цього часу відповідачка малолітнього сина в Україну не повернула. При спілкуванні по телефону дитина скаржиться йому, що навчається у школі у місті Сент-Авольд, де викладають французькою мовою, яку він не розуміє та хоче повернутись додому в Україну.

З урахуванням наведеного, позивач просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з ним в будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на пріоритетність прав та інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із таким судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Топчийова Є.В., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги зводяться до того, що позивачем не наведено підстав та не надано доказів того, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, аніж з матір`ю. Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради від 04 жовтня 2023 року, в якому зазначені обставини, які не відповідають дійсності, зокрема, щодо проживання малолітнього сина ОСОБА_4 на час складення висновку з батьком. Крім того, у висновку безпідставно зазначено, що дитина виїхала за кордон без згоди батька та бажає повернутися до України, але належних доказів цим обставинам не має. Також місцевим судом не прийнято до уваги те, що дитину вона вивезла за межі України, у зв`язку з введенням воєнного стану, тому безпечне місце проживання для дитини на теперішній час за межами України. Рішення щодо вивезення дитини до Французької Республіки обговорювалось з позивачем, який не заперечував проти цього.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - Орган опіки і піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, через свого представника ОСОБА_6 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на відповідність рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості.

Інші учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка та її представник, представник третьої особи у судове засідання не з`явились.

Згідно заяви представника відповідачки - адвоката Топчийова Є.В., він просив справу розглянути у його відсутність, апеляційну скаргу задовольнити.

Орган опіки і піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області також надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника, ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року був розірваний (а.с.11)

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8,9).

23 лютого 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про те, що малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде проживати разом із батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10)

Відповідно акту обстеження від 17 серпня 2023 року, малолітній ОСОБА_7 проживає без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 разом батьком ОСОБА_2 , бабою ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 ( а.с.9)

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12 вересня 2023 року, для розвитку та виховання дитини ОСОБА_7 в житловому будинку АДРЕСА_1 створені всі необхідні умови (а.с. 73).

Згідно довідки Петриківського ліцею Петриківської селищної ради, ОСОБА_7 в 2023-2024 роках навчався у 4 класі ліцею ( а.с.133), де характеризується позитивно (а.с.69-70).

З довідки-характеристики, виданої Петриківською селищною радою, вбачається, що ОСОБА_2 , що зареєстрований із 15 вересня 2023 року в житловому будинку АДРЕСА_1 , проходить службу у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 . Характеризується за місцем проживання позитивно, скарг не поступало, спиртними напоями не зловживає, користується повагою серед товаришів та колег, є депутатом Петриківської селищної ради ( а.с.74).

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.96)

Крім того, позивач проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , де отримує дохід, що вбачається з довідки Пенсійного фонду України (а.с.102-104), за місцем служби характеризується позитивно (а.с.118).

Згідно довідки Петриківської селищної ради, відповідачка ОСОБА_1 із листопада 1998 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 ( а.с.20)

Також встановлено, що та не заперечується сторонами, що в червні 2023 року відповідачка виїхала з малолітнім сином ОСОБА_7 у Французьку Республіку, де вони проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 58), дитина навчається у школі.

Як вбачається із висновку Органу опіки і піклування Петриківської селищної ради від 04 жовтня 2023 року за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі належні умови для виховання, утримання та навчання дитини ОСОБА_7 , мати без письмового дозволу вивезла дитину до Франції, малолітній ОСОБА_4 сумує за батьком, бажає повернутись до школи, про що свідчать аудіо записи в телефоні батька, мати не бажає спілкуватись із представниками органу опіки та піклування, має статус біженки, в яких умовах проживає дитина невідомо, а тому за доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 ( а.с.40-43)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою(частина четверта статті 19 СК України).

Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.

Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Верховний суд неодноразово зауважував, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).

Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21).

У справі, що переглядається, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року був розірваний.

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись у серпні 2023 року до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, позивач посилався на те, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою залишився проживати з ним, братом та бабою ОСОБА_2 . При цьому мати також приймала участь у вихованні сина, кожні вихідні брала сина до себе. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , з метою отримання тимчасового захисту у зв`язку з військовою агресією росії проти України, виїхала до Французької Республіки, а у червні 2023 року з його дозволу на два тижні туди ж вивезла сина. В ході телефонних розмов з сином, йому відомо, що син навчається у школі у місті Сент Авольд Франції, але хоче повернутись до України.

Позивач вважає, що у найкращих інтересах дитини буде визначення місця проживання разом із ним в Україні.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_4 із батьком, суд першої інстанції виходив із того, що якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що малолітній ОСОБА_4 залишиться проживати з батьком у звичному для нього середовищі, в сел. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області, де буде навчатись серед своїх однокласників, отримувати знання в українській школі, як сам того бажає ОСОБА_7 у своїх смс повідомленнях батькові. При цьому суд зазначав, що активні бойові дії на території сел. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області не ведуться. Також судом враховано висновок Органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком.

Апеляційний суд вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з ним з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.

При цьому місцевий суд не врахував, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на всій території України введено воєнний стан.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

В своїх заперечення проти позову та апеляційній скарзі відповідачка посилалась на те, що дитину вона вивезла за межі України, з огляду на те, що в Україні є загроза життю та здоров`ю сина через масові ракетні обстріли, тому саме безпечне місце проживання на теперішній час за межами України. ОСОБА_1 також вказувала на те, що рішення щодо вивезення дитини до Французької Республіки обговорювалось з позивачем та саме з його згоди вона вивезла сина, де він в теперішній час здобуває освіту і почуває себе комфортно. При цьому вона не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком і після закінчення воєнного стану в Україні вона повернеться до України з дитиною.

Апеляційний суд погоджується з доводами відповідачки та вважає, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися з матір`ю у Франції у стійкому та безпечному середовищі, де позивачка та дитина отримали тимчасовий захист.

На час ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж з матір`ю.

При цьому колегія суддів враховує, що батько дитини, який, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Крім того, я зазначено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 295/15287/21 (61-6482св23) тимчасове проживання дітей за кордоном, з огляду на військовий стан в України, не суперечить інтересам дітей, сприятиме розширенню їхнього світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку.

Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю у Франції, малолітній вік дитини, а також те, що дитина тривалий час проживає із матір`ю, де склалися необхідні соціально-побутові умови, сталі соціальні зв`язки, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

У частині п`ятій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20).

За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновок Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради від 04 жовтня 2023 року не містить переконливих доводів щодо доцільності проживання з батьком малолітнього ОСОБА_4 , якими він керувався при прийнятті рішення. У висновку не враховане те, що першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя і, з огляду на те, що в Україні є загроза життю та здоров`ю людей через масові ракетні обстріли, тому безпечним місцем проживання на теперішній час для малолітнього ОСОБА_4 є територія за межами України.

Також, як вбачається із рішення суду, неповнолітній ОСОБА_4 надсилав смс повідомлення про те, що він хоче повернутись в Україну і залишитися з батьком, однак останньому на час розгляду справи не виповнилося 10 років, отже його думка щодо власного місця проживання не є визначальною, оскільки згідно із положеннями частини другої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: