Провадження № 6/591/77/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Клімашевської І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського Володимира Юрійовича про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського В.Ю. звернувся до суду з заявою, в якій просить змінити спосіб виконання рішення суду, а саме в частині способу стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом перерахунку коштів аліментів на банківський рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.

1.За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що розділ VI ЦПК України врегульовує процесуальні питання, пов`язані з виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), як заключного етапу в процесі реалізації захисту цивільних прав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частині першій ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

При цьому, у розділі VI ЦПК України законодавцем не визначено вимог до форми і змісту такої заяви, а тому при її подачі слід керуватися загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими ст. 183 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) та інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Водночас, відповідно ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

До матеріалів заяви не долучені докази на підтвердження направлення заяви іншим учасникам справи. А в самій заяві, у додатках, значаться2 примірники заяви з додатками для направлення сторонам.

Таким чином, доказів надіслання заяви іншим учасникам справи до заяви не додано.

Отже, оскільки нормами ЦПК України передбачений обмежений строк для розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення та обов`язок повідомлення учасників справи про розгляд такої заяви, необхідною передумовою дотримання судом основних засад цивільного судочинства під час розгляду зазначеної категорії заяв є направлення заявником учасникам справи тексту самої заяви та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомленні про таку заяву для надання їм достатнього часу для ознайомлення з її змістом та можливості підготовити свої пояснення (заперечення) на відповідну заяву.

Таким чином, неотримання учасниками справи копії заяви порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасників справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Отже, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16.12.1992 року, заява №12964/87).

У рішенні у справі "Bellet v. France" від 04.12.1955 року, заява №23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Отже, вищевикладене дає суду підстави для повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського В.Ю.

2.Частиною першою статті 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Зі змісту вказаної норми законодавства вбачається, що правом подати до суду заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення в даному випадку наділений стягувач, яким у справі є ОСОБА_2 , або державний виконавець, яким здійснюється примусове виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2013 року у справі № 1805/12236/2012.

ОСОБА_1 як боржник у зазначеному виконавчому провадженні, згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України не має права ініціювати перед судом питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Розділ VI Цивільного процесуального кодексу України, що регламентує процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), не визначає порядку дій суду в разі, якщо заява подана особою, яка не має права на звернення з такою заявою.

Отже, з огляду на це суд застосовує до заяви положення Глави 2 Розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України, в яких пунктом першим частини четвертої статті 185 передбачено, що заява повертається у випадках, якщо вона подана особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Таким чином, заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського В.Ю. підлягає поверненню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 4, 10, 183, 260, 352-354, 435 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жалковського Володимира Юрійовича про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.В.Клімашевська