Номер провадження: 22-ц/813/2472/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна»

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 253339,15 грн; середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, який за період з 06 червня 2020 року до 23 серпня 2023 року складає 4898447,58 грн; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати за весь період затримки розрахунку, зокрема з квітня 2020 року до липня 2023 року у розмірі 125137,68 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року матеріали цієї справи за позовом ОСОБА_1 направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «БІІР Україна» звернулося з апеляційною скаргою у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу, судом не надано неналежної оцінки довідці, доданої позивачем до позову з якої убачається, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що відповідач не звертався з клопотанням про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

На думку скаржника, наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для передачі цієї справи на розгляд до іншого суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

28 грудня 2023 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав клопотання про визнання зловживання відповідачем процесуальними правами та просить повернути скаржнику апеляційну скаргу, визнати дії ТОВ «БІІР Україна» зловживанням процесуальними правами та застосувати до скаржника захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

Вказане клопотання, колегія суддів не приймає, оскільки воно подане з порушенням вимог процесуального закону, так як у порушення ч.7 ст. 43 ЦПК України, ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів його надіслання на адресу відповідача ТОВ «БІІР Україна» у паперовій формі листом з описом вкладення, що відповідно до ч.4 ст. 183 ЦПК України є правовою підставою для повернення клопотання без розгляду.

Крім того, колегія судів звертає увагу, що відповідач, як учасник справи, з огляду на положення ст. 352,353 ЦПК України, наділений процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу цієї справи за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив із того, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально не відноситься до Київського району м. Одеси, а довідка, надана позивачем, яка видана ОСББ «Великий Фонтан», щодо проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , не підтверджує факт того, що він зареєстрований за цією адресою, а лише вказує про місце його проживання. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що місцезнаходження відповідача ТОВ «БІІР Україна» за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Приморська, 3Б, що територіально відноситься до Приморського районного суду м. Одеси.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з приписами ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до положень статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Отже, положеннями статті 28 ЦПК України закріплено за позивачем право вибору суду при зверненні з позовом, що виникає з трудових правовідносин, за двома критеріями - за зареєстрованим місцем проживання позивача чи місцем місцезнаходженням відповідача, яким є юридична особа.

Як убачається з відповіді №211468 від 04 вересня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 70).

З відповіді, наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області за вих. №306861 від 30 серпня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 в м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с. 75).

Надана позивачем копія довідки ОСББ «Великий Фонтан» від 18 серпня 2023 року №б/н за підписом голови правління ОСОБА_2 , відповідно до якої постійним місцем проживання ОСОБА_1 та членів його родини є ЖК «Великий Фонтан», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не може бути достатнім доказом на підтвердження проживання позивача за вказаною адресою, враховуючи таке.

За статтею 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (який набрав чинності 01 грудня 2021 року, далі - Закон України N 1871-IX) витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Відповідно до пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України N 1871-IX, місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню). Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади.

На виконання Закону України N 1871-IX Кабінетом Міністрів України 07 лютого 2022 року прийнято постанову N 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" (далі - Постанова N 265). Ця постанова набрала чинності 13 березня 2022 року.

Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади (який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (пункт 36 Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру).

Суб`єкт звернення може звернутися за отриманням витягу через Єдиний державний веб-портал електронних послуг після проходження ним електронної ідентифікації та автентифікації (пункт 43 Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру).

За зверненням особи, законного представника (представника) витяг із реєстру територіальної громади також може містити інформацію про попередні періоди задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи в адміністративно-територіальній одиниці за місцем звернення особи (пункт 45 Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру).

Разом із цим, у матеріалах справи відсутні докази, зокрема витяг з реєстру територіальної громади на підтвердження місця проживання (реєстрації) позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ТОВ «БІІР Україна» знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, Приморський район, буд. 3-Б, що підтверджується відповіддю №211483 від 04 вересня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 66).

Враховуючи те, що на час вирішення питання про відкриття провадження по цій справі, в матеріалах справи відсутні докази місця проживання позивача ОСОБА_1 у межах адміністративно-територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справа підсудна Приморського районному суду м. Одеси, зважаючи на місцезнаходження відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, дійшов правильного висновку про підсудність справи Приморському районному суду м. Одеси.

Сама по собі відсутність клопотання зі сторони відповідача про передачу справи за підсудністю не має правового значення, оскільки в незалежності від наявності чи б то відсутності клопотань від сторін у справі, суд вирішуючи питання про відкриття провадження, зобов`язаний дослідити питання на предмет належності справи за підсудністю саме цьому суду, у провадженні якого знаходиться справа.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими вказані вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова