У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи заяву тим, що під час видачі Судового наказу судом дитина не проживала разом з матір`ю, а перебувала з батьком за межами України. Мати дитини беззаперечно про це знала, оскільки надала нотаріальну згоду про перетин кордону України батьку. Отже аліменти які можуть стягуватися з ОСОБА_2 ніколи не будуть використовуватися на утримання дитини, оскільки дитини проживає разом з батьком та знаходиться на постійному утриманні та вихованні саме батьком ОСОБА_2 . У зв`язку з викладеним представник заявника просить суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника ОСОБА_1 подав до суду заява про розгляд заяви за відсутності представника заявника, заявлені вимоги підтримує, просить врахувати докази які містяться в матеріалах справи та задовольнити заяву.

ОСОБА_3 та її представники - адвокати Лісова Д.О. та Нахай Ю.В. в судові засідання не з`являлися. До суду від адвоката Нахай Ю.В. та ОСОБА_3 надійшли заяви, відповідно до яких просять перенести судове засідання на іншу дату, по тим підставам, що не мають можливості бути присутніми в судовому засіданні, однак належних та допустимих доказів щодо поважної причини не можливості з`явитися в судове засідання суду не надано.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Статтею 432 ЦПК України визначено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім тоговраховуючи, що усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними до суду в межах розгляду заяви як поштовими, електронними засобами зв`язку так і за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС) - «Електронний суд», а тому суд відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_3 та її представника - адвоката Нахай Ю.В. про відкладення судового засідання. Оскільки заява тривалий час перебуває на розгляді в суді, судом оголошувалась перерва за клопотаннями сторони стягувача та було достатньо часу для подання будь-яких доказів, пояснень та заперечень зі сторони стягувача.

Отже суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити ухвалу, що відповідає ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

25.10.2023 Деснянським районним судом міста Києва винесено Судовий наказ та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно із ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Окрім того, відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Як убачається з нотаріально посвідченої Заяви від 20.01.2023, зареєстрована в реєстрі за № 81, ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надає свою згоду на виїзд дочки за кордон у період з 01.06.2023 по 01.06.2024 у супроводжуванні батька дитини - ОСОБА_2 , та покладає на нього всю відповідальність за життя, здоров`я та своєчасне повернення дочки в Україну.

Крім того із закордонних паспортів громадянина України, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , перетнули кордон України в липні 2023 року. Також суд приймає до уваги, що в жовтні 2023 року ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_5 подали заяву на отримання посвідки на проживання на підставі тимчасового захисту через Тартуське управління поліції та прикордонної охорони ( АДРЕСА_1 ).

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 в справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підтверджує визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві: матеріально-правові групи (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторінки, прощенням боргу, неможливості виконання й інших, та процесуально-правових, до яких відносяться умови, що свідчити про помилкову видачу суду виконавчого листа, зокрема: видачу виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають повторному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як внаслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у випадку віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, після виконання також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені в цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язково встановити, з якої підстави може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних супутніх справ, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстави для визнання виконавчого документа такий, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, якщо немає матеріальних прав для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадкові видачі виконавчого документа, якщо його не потрібно було видавати, тобто випадкові помилкові видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа було змінено зміст рішення.

Суд також бере до уваги, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначено для розгляду справи за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак за встановленими даними справи вбачається, що між сторонами наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Зазначені вище обставини призводить до вирішення судом про можливість визнати Судовий наказ № 2н-754/858/23 від 25.10.2023 таким, що не підлягає виконанню, оскільки судом беззаперечно встановлено, що на час видачі спірного Судового наказу дитина проживала та перебувала на утриманні у батька ОСОБА_2 . А відповідно до Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27.12.2023, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання місця проживання дитини та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Інформації щодо результату розгляду зазначеної справи суду не повідомлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", статтями 5-13, 19, 160, 161, 170, 173, 432 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Судовий наказ 2н-754/858/23 від 25.10.2023, виданий Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.04.2024.

Суддя В.В. Бабко