ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 159/1625/20

провадження № 61-14980св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Юзефовича І. О., та постанову Луганського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного

товариства (далі - ПрАТ) «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказувала, що у період з 23 серпня 1976 року до 15 серпня

2019 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». 15 серпня 2019 року її звільнено з посади інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного надзору ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки в наказі № 0127-КП(ЗВ)

від 12 серпня 2019 року підставою скорочення чисельності працівників

зазначено наказ № 350 від 10 травня 2019 року, затверджений головою Правління товариства. В свою чергу, підставою для наказу № 350 від 10 травня 2019 року є рішення Наглядової ради від 19 березня 2019 року, в якому не зазначено про скорочення чисельності працівників у підрозділі, де вона працювала. Крім того, вказане рішення наглядової ради не містить вказівки про надання повноважень голові Правління здійснити скорочення.

Також вказує, що при ознайомленні з попередженням про звільнення 20 травня

2019 року її не ознайомлено з наказом № 350 від 10 травня 2019 року та з додатком № 1 до нього, які були підставою попередження.

Позивач вважала реструктуризацію у відділі технічного нагляду управління підприємства зі скороченням працівників необґрунтованою, надуманою, а її вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України - незаконним.

За таких обставин просила поновити її на роботі на посаді інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного нагляду

ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 серпня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня

2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з додержання вимог чинного законодавства України звільнив позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, попередивши її про майбутнє звільнення за два місяці, запропонував йому іншу роботу та не порушив її переважне право на залишення на роботі.

Постановою Луганського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Власов В. Ю., залишено без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 19 травня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав вважати порушеним трудове законодавство України при звільненні позивача, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власов В. Ю., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18), щодо застосування частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Зазначає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач не виконав обов`язку щодо працевлаштування працівника та не запропонував вакантні посади: лаборанта 4 розряду лабораторії аналітичного та технічного контролю; товарознавця в цеху залізничного транспорту; провідного інженера з контролю виробництва води та пару лабораторії аналітичного та технічного контролю; майстра зміни лабораторії аналітичного та технічного контролю.

Заявник вважає, що апеляційний суд надав оцінку посадовим інструкціям лаборанта 4 розряду лабораторії аналітичного та технічного контролю; товарознавця в цеху залізничного транспорту; провідного інженера з контролю виробництва води та пару лабораторії аналітичного та технічного контролю; майстра зміни лабораторії аналітичного та технічного контролю, які не завірені належним чином і є недопустимими доказами. На думку заявника, апеляційний суд не надав належної оцінки доводами позивача про те, що відповідач не надав повний перелік вакантних посад, які відповідають освітньому рівню позивача.

Суди попередніх інстанцій, на думку заявника, не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 вересня 2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18), про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Також заявник вказує про неврахування судами попередніх інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 вересня 2020 року

у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20), про те, що критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що надані відповідачем посадові інструкції датовані 30 вересня 2019 року, а позивача звільнено з роботи 12 серпня 2019 року.

Зазначивши про недоведення позивачем обставин щодо незаконності її звільнення, суди попередніх інстанцій не врахували висновок Верховного Суду, викладені у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17), згідно з яким у справах, де оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові

Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) та постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18), від 22 вересня 2020 року

у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 23 серпня 1976 року;

з 23 лютого 2015 року працювала на посаді інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного нагляду.

19 березня 2019 року за результатами заочного голосування Наглядова рада

ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» прийняла рішення про внесення змін до організаційної структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», зокрема, ліквідовано та виведено з організаційної структури підприємства ряд структурних підрозділів; скорочено з 15 серпня 2019 року чисельність працівників на 160 штатних посад; зобов`язано голову Правління товариства Бугайова Л. С. здійснити всі необхідні зміни в організації виробництва і праці та провести скорочення чисельності працівників.

Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10 травня 2019 року, який видано на виконання рішення Наглядової ради від 19 березня 2019 року, зазначено про необхідність в строк до 15 серпня 2019 року провести скорочення чисельності працівників згідно з додатком № 1.

Додатком № 1 до наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10 травня 2019 року визначено список штатних одиниць, які підлягають скороченню, в тому числі 2 штатних одиниці інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного нагляду, одну з яких обіймала ОСОБА_1 .

20 травня 2019 року ОСОБА_1 попереджена про майбутнє звільнення

в зв`язку зі скороченням чисельності працівників.

Суди встановили, що 20 травня 2019 року, 4 червня 2019 року, 3 липня 2019 року та

5 серпня 2019 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад

ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», про що свідчить її підпис на зворотній сторінці переліку вакантних посад. Проте, ознайомившись зі списками вакансій, ОСОБА_1 згоди на її переведення на іншу запропоновану роботу (вакантну посаду) в тому самому товаристві не надала.

Відповідно до наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП(зв)

від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 , інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного нагляду, звільнено з роботи 15 серпня

2019 року в зв`язку зі скороченням чисельності працівників за пунктом 1

частини першої статті 40 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої

статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку, в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 4 вересня

2019 року № 6-р(II)/2019 у справі № 3-425/2018 (6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди встановили, що

ОСОБА_1 20 травня 2019 року попереджена про можливе вивільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. При цьому роботодавцем, на виконання вимог статті 43 КЗпП України, запитано згоду у первинному профспілковому комітеті щодо звільнення за скороченням штату та численності працівників, зокрема ОСОБА_1 . Крім того, позивачу декілька разів запропоновано наявні вакантні посади у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», що вказує про виконання вимог статті 49-2 КЗпП України. Однак ОСОБА_1 не надала згоди на переведення її на запропоновані вакантні посади на цьому підприємстві.

Таким чином, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що звільнення позивача з посади інженера з технічного нагляду І категорії вентиляційного бюро відділу технічного надзору ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з додержавнням вимог, викладених у статтях 43, 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування та попередження про наступне вивільнення.

Такий висновок судів попередніх інстанцій узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 1 листопада 2021 року у справі № 428/10715/19 (провадження № 61-2445св21) та від 24 травня 2022 року у справі № 428/2893/20 (провадження № 61-7910св21).

Посилання ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року

у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) та постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18),

від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20), безпідставні, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Колегія суддів враховує, що питання щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Суди попередніх інстанцій виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судових рішень суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не запропонував вакантні посади: лаборанта 4 розряду лабораторії аналітичного та технічного контролю; товарознавця в цеху залізничного транспорту; провідного інженера з контролю виробництва води та пару лабораторії аналітичного та технічного контролю; майстра зміни лабораторії аналітичного та технічного контролю обґрунтовано відхилені апеляційним судом з огляду на відсутність у позивача кваліфікації для роботи на вказаних посадах та відсутність у неї відповідного досвіду роботи.

Посилання заявника про помилковість висновку апеляційного суду щодо невідповідності її кваліфікації вказаним посадам, зводяться до переоцінки доказів (посадових інструкцій, які визначають кваліфікаційні вимоги до працівників для зайняття цих посад), незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів; кваліфікація позивача не відповідає вимогам до зазначених посад та остання не має досвіду відповідної роботи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання заявника про те, що вказані посадові інструкції не завірені належним чином і затверджені після її звільнення, спростовуються матеріалами справи, а саме посадові інструкції: провідного інженера з контролю виробництва води та пару лабораторії аналітичного та технічного контролю затверджена 4 жовтня 2018 року (а.с.182-183); лаборанта 4 розряду лабораторії аналітичного та технічного контролю - 15 березня 2018 року (а.с.184-186); товарознавця в цеху залізничного транспорту - 12 грудня

2018 року (а.с.196-197); майстра зміни лабораторії аналітичного та технічного контролю - 21 травня 2018 року (а.с.201-203). Копії вказаних інструкцій містять печатку «згідно з оригіналом» та засвідчені підписом представника

ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Селіхової Г. А.

Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 19 травня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська