Справа № 350/126/22
Номер провадження 2/350/10/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2024 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М.,
представника третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа староста Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Шойло Петро Петрович про визнання заповіту недійсним -
І. Стислий виклад позиції позивачів.
31 січня 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчений 03.08.2021 старостою Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району за реєстром 2-9, недійсним.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_5 .
Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 кв.м., який належав батькові на праві власності відповідно до рішення Рожнятівського районного суду від 11.11.2005 року у справі № 2-672/2005.
24.12.2021 вони звернулися до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини за законом.
Листом вих. №60/01-16 від 29.12.2021 приватний нотаріус повідомила їм, що нею заведено спадкову справу № 20/2021 після смерті ОСОБА_5 . З документів справи вбачається наявність заповіту на все майно, який складено померлим та посвідчено 03.08.2021 старостою Суходільського старостинського округу № 2 Спаської сільської ради Калуського району номер за реєстром 2-9 на ім`я третьої особи.
Вважають, що даний заповіт недійсним, оскільки він вчинений під впливом насильства.
Їхні батьки провели реальний поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 в судовому порядку і батько проживав у своїй частині будинку.
У липні 2021 року батько покликав його, ОСОБА_6 , оскільки хотів скласти на нього заповіт. В будинку, де проживав батько, був його брат ОСОБА_7 з цивільною дружиною ОСОБА_8 . В їх присутності батько передзвонив заступнику голови Спасівської ОТГ п. ОСОБА_9 та сказав, що хоче оформити заповіт на сина, тобто на нього і тоді ж вони домовились про поїздку в сільську раду. Однак, на наступний день до нього, ОСОБА_6 , прийшла баба, ОСОБА_10 (батькова мама) і почала кричати й нарікати на батька, сказала, що він хоче його смерті.
Пізніше їм стало відомо, що в день посвідчення заповіту приходив відповідач з матір`ю, все там прибирали і вона сказала синові ОСОБА_11 в присутності невістки, що ОСОБА_12 чуть не помер. Брат з жінкою пішли подивитися, що там відбувається, та побачили, що на столі стояв коньяк та фрукти, а потім приїхав староста і склав заповіт. Їм також відомо, що в цей період відповідач погрожував їхньому батьку хоч він хворів хворобою паркінсона (тремтливий параліч).
Вважають, що спірний заповіт є недійсним, оскільки посвідчений старостою Суходільського старостинського округу ОСОБА_3 , який не встановив дійсні наміри та волю заповідача. Покійний батько говорив, що оформить заповіт в Спаській сільській раді на нього, але відповідач, скориставшись безпорадністю хворого батька забрав і поселив його до будинку, де проживає баба і з цього часу вони не спілкувалися. Вказані обставини свідчать, що волевиявлення заповідача не було вільним і заповіт складений під фізичним та психологічним тиском відповідача - ОСОБА_4 .
Оскільки, на момент посвідчення заповіту мали місце психологічний та фізичний тиск на заповідача зі сторони не тільки відповідача, а й мами покійного, вважають, що такий заповіт слід визнати недійсним на підставі норм законодавства, які передбачають визнання недійсними правочинів вчинених під впливом насильства.
ІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі розгляд якої постаноовлено провести в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2022 року задоволено клопотання позивачів про витребування доказів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Рожнятівського районного суду від Івано-Франківської області 25 липня 2022 року задоволено клопотання позивачів про витребування доказів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2022 року задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. про витребування доказів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника позивачів про призначення судової почеркознавчої експертизи, призначено почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, провадження у справі зупинено.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з клопотання судового експерта про надання додаткових вільних зразків підпису ОСОБА_5 .
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2023 року за клопотанням представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. витребувано докази.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2023 року за клопотанням представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. витребувано докази, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2023 року за клопотанням представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. витребувано докази, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. та призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з поступленням 14.11.2023 в розпорядження Рожнятівського районного суду висновку експерта.
26.01.2024 Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павликівської Г.М. про призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи.
01.04.2024 розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.
ІІІ. Пояснення учасників процесу
У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не прибула. У попередньому судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, крім того доповнила, що батько мав намір заповіт посвідчити на сина ОСОБА_1 ЇЇ батько не міг підписати спірний заповіт, оскільки був інвалідом І групи. Просила визнати заповіт недійсним.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув.
У судовому засіданні представник позивачів адвокат Павликівська Г.М. позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, представник позивачів в судовому засіданні вказала, що немає сумнівів в тому, що інвалід І групи міг самостійно прочитати та підписати заповіт. За таких обставин, з врахуванням фактично відсутності заповіту, спадкування майна спадкодавця здійснюється за законом. Оскільки у спадкодавця було двоє дітей та мати, то спадкове домоволодіння підлягає поділу між ними на три частини, тому її довірителі мають право на заявлення даного позову. Просила позовні вимоги про недійсність заповіту задовольнити. Вважає, що висновок експерта в неповній мірі відповідає вимогам закону, а експертиза проведена в дуже короткий термін, що в свою чергу викликає сумніви у її об`єктивності. Свідки, що зазначені в її клопотанні не бажають прибути для дачі пояснень в судове засідання, оскільки посилаються на висновок експертизи. Заперечує і те, що волевиявлення ОСОБА_5 відповідало його волі, тобто стверджує, що заповіт вчинено під впливом відповідача, який тиснув на брата, а також наявні порушення вимог ст.1248 ЦК України при посвідченні заповіту, оскільки ОСОБА_5 не підписував заповіт, тому останній не може залишатися в силі. Просила позов задоволити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не прибув. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_5 доводився йому братом. Його брат проживав з матір`ю, оскільки хворів. Брат на час складання заповіту, був психічно здоровим, адекватним, при світлій пам`яті та ясному розумі, а також грамотним чоловіком. Основним захворюванням на той момент було хвороба паркінсона і брату було важко самостійно пересуватися, він ходив з паличкою, і тому староста села, якого брат покликав, посвідчив заповіт вдома. Він не був присутнім при складанні заповіту, однак йому відомо, що брат мав намір скласти заповіт на його користь, оскільки, зі слів покійного, його діти не заслуговували своєю поведінкою на спадкування. Вважає позов безпідставним, просив в його задоволенні відмовити повністю.
Третя особа староста Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 позов не визнав, вважає, що заповіт відповідає волі спадкодавця. Він, як староста села 03.08.2021 посвідчив оспорюваний заповіт. Заповіт посвідчувався за місцем проживання ОСОБА_5 , на його прохання, оскільки заповідач був хворий і не хотів прийти в сільську раду. ОСОБА_5 висловив бажання заповісти своє майно ОСОБА_4 . Поведінка та дії заповідача щодо волевиявлення не викликали у нього, як посадової особи, жодного сумніву. ОСОБА_5 особисто прочитав та підписав оспорюваний заповіт. Також зміст заповіту він зачитав заповідачу.
Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи, не існує.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 доводився позивачам батьком, а відповідачу ОСОБА_4 братом.
Згідно заповіту 03 серпня 2021 року ОСОБА_5 , заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний заповіт посвідчений старостою Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 , реєстровий номер 2-9 (т.1 а.с.79).
З матеріалів спадкової справи №20/2021 заведеної після смерті ОСОБА_5 , (т.1, а.с.27-53) вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулися його діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_10 - мати спадкодавця, подала заяву про відмову від спадщини.
27 грудня 2021 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Черепій Т.М. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що є посвідчений заповіт не в їхню користь.
Позивачі заявили позов про визнання заповіту недійсним, оскільки, на момент посвідчення заповіту мали місце психологічний та фізичний тиск на заповідача на підставі норм законодавства, які передбачають визнання недійсними правочинів вчинених під впливом насильства.
В процесі розгляду справи, через представника вимоги щодо недійсності заповіту було розширено, як підставу недійсності заповіту представник позивачів вказала те, що підпис в заповіті не належить заповідачу.
Вирішуючи вимоги позивачів, щодо визнання заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 недійсним, суд вказує наступне.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто згідно ст. 30 ЦК України, фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.
Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.
У ст. 1251 ЦК України зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи виконавчих комітетів місцевих рад уповноважені посвідчувати заповіти.
Згідно з п. 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.
Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчу вальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.
За п. 1.3 посадові особи органу місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону.
У абз. 4, 5,6 пункту 1.4. розділу III цього Порядку зазначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.
Позивачі в позовній заяві посилалися на недійсність заповіту, через те, що на момент посвідчення заповіту мали місце психологічний та фізичний тиск на заповідача. Крім того, представник позивачів вказує, що підпис на заповіті не належить ОСОБА_5 .
Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» ( далі - Постанова ПВСУ) заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.
Стаття 203 ЦК України визначає наступні вимоги додержання яких є необхідними для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом частини третьої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
За змістом абз.2 п.17 Постанова ПВСУ заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.
Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.
V. Мотивована оцінка доводів сторін, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що під час складання заповіту ОСОБА_5 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не оспорюється сторонами, здійснював розпорядження належним йому на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на реальне настання правових наслідків, волевиявлення заповідача було вільним, відповідало його внутрішній волі, складений ним заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.
Як видно із тексту оспорюваного заповіту, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним.
Позивачами не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі та, що заповіт складений з порушенням закону, щодо його форми та посвідчення.
Тому, посилання позивачів на те, що відповідач чинив тиск на ОСОБА_5 , який хворів хворобою паркінсона та погрожував йому не є підставою для визнання його недійсним, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу з даного приводу. Те, що ОСОБА_5 був інвалідом, тому не міг особисто підписати заповіт є тільки припущенням представника позивачів, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах.
Матеріали справи не містять відповідного експертного заключення з даного приводу, навпаки, висновком експерта № 4244-Е від 09.11.2023 (т.2 а.с.13-16), підтверджено, що підпис заповідача у заповіті від 03.08.2021 виконаний самим ОСОБА_5 .
За таких обставин, у суду не виникає сумніву, що ОСОБА_5 особисто прочитав та підписав заповіт від 03.08.2021.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази в межах заявлених позовних вимог, судом не встановлено підстав для визнання заповіту від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , який посвідчений 03.08.2021 старостою Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району за реєстром 2-9 недійсним. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , третя особа староста Суходільського старостинського округу №2 Спаської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Шойло Петро Петрович про визнання заповіту від 03 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 209 недійсним.
На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2024

Суддя: