Справа № 462/984/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Заболотної Я. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління пенсійного фонду України у Київській області, управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, відділ призначення пенсій, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту батьківства, (з урахуванням уточнень),

встановив:

Короткий виклад обставин справи.

ОСОБА_1 , 06.02.2024 року (вх. № 3017) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою у якій просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заява обґрунтована, зокрема тим, що з липня місяця 2021 року заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала разом з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу. Під час їхнього спільного проживання була зачата дитина. Також зазначає, що заінтересована особа у даній справі ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Тереневецькою сільською радою Хмельницького району, актовий запис № 01.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу у збройних силах України. ІНФОРМАЦІЯ_3 останній загинув, у полі поблизу населеного пункту Шилова Балка, Бериславського району, Херсонської області, внаслідок вибухового руйнування тіла, під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони. ІНФОРМАЦІЯ_6 заявник народила сина, ОСОБА_4 батьком якого є загиблий ОСОБА_3 . Окрім цього, остання вказує на те, що встановлення факту батьківства заявнику потрібно для оформлення пенсії по втраті годувальника на дитину у зв`язку із загибеллю батька, тому остання звернулась до управління пенсійного фонду для призначення пенсії по втраті годувальника, однак отримала відмову у призначенні пенсії. За таких обставин остання була вимушена звернутись до суду із даною заявою.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Кирилюка А. І. (а.с 19).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено судове засідання у справі. Залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) (а.с. 20-21).

08.04.2024 року (вх. № 8637) на адресу Залізничного районного суду м. Львова від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення факту з урахуванням уточнень.

Позиція сторін по справі.

Заявник ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, у таке не з`явилась, однак 08.04.2024 року (вх. № 8662) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова заява у якій остання просить суд проводити розгляд справи за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, проте 13.03.2024 року (вх. № 6383) подала письмову заяву у якій вимоги вказаної заяви підтримала, просила проводити розгляд такої за її відсутності.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_7 будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не забезпечив явку представника, однак 04.03.2024 року (вх. № 5556) на адресу Залізничного районного суду м. Львова подали письмові пояснення, щодо задоволення вказаної заяви покладаються на розсуд суду, просять суд здійснювати розгляд за відсутності представника.

Представник заінтересованої особи Головного управління пенсійного фонду України у Київській області, управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, відділ призначення пенсій будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, у таке не забезпечив явку представника.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, заслухавши покази свідка, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданою Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), стверджується, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 змінила 07.06.2022 року прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені на « ОСОБА_1 » про що складено відповідний актовий запис № 14 (а.с. 6).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданому 24.07.2000 року стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народився « ОСОБА_3 », батьками якого вказано: « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_2 » (а.с. 7).

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 19.08.2022 року стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув, старший солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у полі поблизу населеного пункту Шилова Балка, Бериславського району, Херсонської області, внаслідок вибухового руйнування тіла, під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони (а.с. 9).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області 18..04.07.2022 року, стверджується що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданому 21.07.2022 року стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився « ОСОБА_4 », батьками якого вказано: « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_1 » (а.с. 13).

Також суд бере до уваги копію результату молекулярно-генетичного дослідження, встановлення родинної спорідненості між бабцею ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що проведений діагностичним центром ТОВ НМГЦ «ЛеоГЕН» від 22.12.2023 року (а.с. 16).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права.

Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені ст. 125, 130 Сімейного кодексу України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з частинами 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07.05.2009 року № 3451/05 звернув увагу на те, що ДНК-тест (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду.

Суд звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, у рішенні «Bellet v. France» («Белле проти Франції») від 04.12.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду висловленою у постанові № 733/324/21 від 15.09.2021 року.

Дослідивши обставини справи та враховуючи наведені норми, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку, що заявником на підтвердження заявлених вимог надані докази, які є належними і допустимими, оскільки, ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами. У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

З цих підстав, керуючись ст. 2, 4, 5, 13, 247, 259, 263-265, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління пенсійного фонду України у Київській області, управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, відділ призначення пенсій, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту батьківства, (з урахуванням уточнень) - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 );

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 );

Заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України у Київській області, управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, відділ призначення пенсій (, юридична адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, поштова адреса: 08001, Київська обл., смт. Макарів, вул. Варшавська, 3-Б);

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Текст судового рішення складено 08.04.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: