ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4971/24 Справа № 202/8608/22 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
УХВАЛА

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Лопатіної М.Ю.

суддів:Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, треті особи: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бєлік А.С., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю.

У лютому 2023 року відповідач, через свого представника адвоката Голубніченко В.О., подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком задоволені.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження разом з батьком ОСОБА_2

Здійснено розподіл судових витрат.

З таким судовим рішенням не погодилась позивачка та, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, зустрічну позовну заяву залишити без задоволення.

Крім того, разом з апеляційної скаргою позивачка, через свого представника - адвоката Бєлік А.С., звернулась до апеляційного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити її позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю, шляхом:

- визначення часу спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 у межах міста Ужгорода кожної другої та четвертої суботи кожного місяця з 11:00 до 19:00 год.

- зобов`язання батька ОСОБА_2 передавати малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 кожної другої та четвертої суботи кожного місяця о 11:00 год за адресою: АДРЕСА_1 .

-зобов`язання матері ОСОБА_1 повертати малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьку ОСОБА_2 кожної другої та четвертої суботи кожного місяця о 19:00 год за адресою: АДРЕСА_1 .

-проведення першої зустрічі матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у присутності батька ОСОБА_2 , а у подальшому зустрічі матері ОСОБА_1 з дітьми проводити без участі батька.

-зобов`язання ОСОБА_2 надати номер телефону та забезпечувати можливість безперешкодного і постійного спілкування матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із застосуванням будь- якого засобу зв`язку по телефону та відеозв`язку чи через будь-який месенджер (Telegram, Viber, WhatsApp).

Заяву обґрунтована тим, що підставою звернення позивачки до суду з позовом стало таємне та примусове викрадення в неї батьком двох малолітніх дітей проти їх волі. При цьому батько свідомо у власних інтересах перервав контакти дітей з матір`ю. Діти з народження і до моменту їх викрадення проживали з матір`ю, яка належним чином піклувалась про них. Після розлучення, сторони дійшли згоди, що діти житимуть з матір`ю, відповідач погоджувався, що так буде краще для дітей. Однак, через два роки, під час дії воєнного стану, таємно забрав дітей і вивіз у невідомому напрямку. Зв`язок між матір`ю та дітьми був обірваний повністю. При цьому, діти перебувають у малолітньому віці, вони не можуть, наприклад, самостійно зателефонувати матері чи зустрітись з нею після школи. А тому, в даному випадку відновлення контакту матері та дітей можливе лише шляхом забезпечення регулярних зустрічей саме ухвалою суду.

На даний момент, позивачці через поліцію вдалось з`ясувати, що діти проживають у м. Ужгород. Згідно листа ТОВ «Центр освіти «Оптіма» вбачається, що старша дитина ОСОБА_5 навчається у даному закладі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . А тому, з метою збереження навчального процесу дітей, позивачка готова приїжджати до дітей в м. Ужгород у відповідні дні. Позивачка проживає у Дніпропетровській області, де працює, а діти живуть в м. Ужгород а тому в даному випадку є необхідність встановлення графіку спілкування, який не завадить навчальному процесу дітей і при цьому, дозволить позивачці бачитись з дітьми протягом розумного часу з урахуванням довгої дороги до м. Ужгорода.

Таким чином, звернення з заявою про забезпечення позову, здійснене з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з дітьми на період розгляду справи у суді, а також враховуючи, що матір позбавлена можливості спілкуватись з дітьми протягом тривалого проміжку часу через неправомірні дії відповідача

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вказана заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою позовним вимогам.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо місця проживання малолітніх дитей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що:

«судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

Також, ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан КетелінУнгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту дітей особисто з їх матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Також Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 у справі № 490/1087/21 зазначив, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Верховний Суд зауважив, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з врахуванням та «якнайкращим забезпеченням інтересів дитини».

У даному випадку спілкування матір`ю з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи правову природу спору та тривалість розгляду справи судом першої інстанції.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Враховуючи наведене, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність обставин, які можуть безумовно обмежувати право на таке спілкування, а також, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між матір`ю та дітьми, відповідатиме інтересам як матері, так і дітей, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Відновлення відносин та емоційного контакту дітей з їх матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з матір`ю.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17) та в ухвалі від 14 серпня 2023 року у справі № 757/21377/22-ц (провадження № 61-11087ск23).

Таким чином обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Крім того, заходи забезпечення мають тимчасовий характер та діють до набрання рішенням у справі законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149,150 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Визначити час спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 у межах міста Ужгорода кожної другої та четвертої суботи кожного місяця з 11:00 до 19:00 год.

Зобов`язати батька ОСОБА_2 передавати малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 кожної другої та четвертої суботи кожного місяця о 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 .

Першу зустріч матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проводити у присутності батька ОСОБА_2 . У подальшому зустрічі матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_4 проводити без участі батька ОСОБА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати можливість безперешкодного і постійного спілкування матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_4 із застосуванням будь- якого засобу зв`язку по телефону та відеозв`язку чи через будь-який месенджер (Telegram, Viber, WhatsApp).

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом тридцяти з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Судді: