Номер провадження: 22-ц/813/3362/24
Справа № 504/2551/23
Головуючий у першій інстанції Сафарова А.Ф.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року, постановленого під головуванням судді Сафарової А.Ф., повний текст судового рішення складений 26 вересня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року по справі № 504/3582/14-ц на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти н утримана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року було пред`явлено до примусового виконання, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2015 №47502681.

Позивач зазначив, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, у нього значно змінився сімейний стан та суттєво погіршилося матеріальне становище.

У вересні 2013 року він уклав другий шлюб з ОСОБА_6 , від шлюбу з якою у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_7 . Проте сімейне життя не склалось та зазначений шлюб був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, що підтверджується рішенням суду від 10.10.2018 у справі №4874209/18.

Після розірвання шлюбу, за усною домовленістю зі своєю другою дружиною, він добровільно сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , які на теперішній час складають 4000 грн.

На даний час він спільно проживає однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , з якою веде спільне господарство, має спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. ОСОБА_9 має від першого шлюбу сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого він виховує як власного сина. Він як голова своєї родини приймає безпосередню участь не тільки у вихованні, а і в утримані ОСОБА_10 та своєї цивільної дружини ОСОБА_9 .

Позивач зазначив, що не відмовляється від утримання своєї доньки ОСОБА_11 , однак аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) є для нього непомірним тягарем, у зв`язку із чим враховуючи сплату аліментів на утримання своєї другої доньки ОСОБА_8 , фактичне утримання свого пасинка - ОСОБА_12 та створення нової сім`ї, вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), будуть достатніми для належного утримання ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволений.

Зменшений розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року по справі № 504/3582/14-ц на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якої просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове,яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не були належно досліджені та оцінені у справі докази, справа розглянута без участі відповідача, який судом не був належно повідомлений.

Також апелянт зазначив, що позивач не надав доказів про погіршення свого матеріального становища та не довів даний факт у суді.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, обставини викладені в апеляційній скарзі є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки рішення ухвалено з дотриманням принципу законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведені підстави зміни сімейного стану, а саме перебування на його утриманні дитини від другого шлюбу, на утримання якої сплачує аліменти в добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.01.2015 у справі №504/3582/14-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. 13.05.2015 ВДВС Комінтернівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 47502681, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 47502681 станом на 28.07.2023 у ОСОБА_2 наявний сукупний розмір заборгованості в розмірі 76472,76 грн.

Від шлюбу із ОСОБА_6 , який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.10.2018 по справі №487/4209/18, у ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З копій квитанцій, наданих суду позивачем, вбачається, що на банківський рахунок ОСОБА_6 позивачем сплачуються кошти, що підтверджує факт добровільної сплати коштів на утримання доньки від другого шлюбу ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна матеріального та сімейного стану платника аліментів є законно визначеною підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Верховним Судом України висловлено таку правову позицію в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13.

За приписами ч.ч.2, 3 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , зменшивши розмір аліментів з 1/3 частини на 1/6 частину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не були належно досліджені та оцінені у справі докази та не взято до уваги, що позивач не надав доказів про погіршення свого матеріального становища та не довів даний факт у суді, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки позивачем були доведені та підтверджені належними та допустимими доказами зміни у його сімейному та майновому стані, що дає підстави для зменшення розміру аліментів до визначеного рівня, та таке зменшення на думку колегії суддів, є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей.

Доводи про те, що справа розглянута без участі відповідача, який судом не був належно повідомлений, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про розгляд справи, призначеної на 26 вересня 2023 року, про що свідчить повідомлення про виклик ОСОБА_3 в судове засідання, яке було опубліковано на офіційному веб-порталі Комінтернівського районного суду Одеської області у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, так як згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_3 по м. Одесі та Одеській області не значиться, тобто суд першої інстанції здійснив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, однак відповідач своїм правом, передбаченим цивільно-процесуальним законодавством не скористалася та в судове засідання не з`явилася (а.с. 39, 51-52).

Також суд першої інстанції зменшуючи розмір аліментів, зробив висновок про знаходження на утриманні позивача цивільної дружини, та її неповнолітньої дитини.

Однак, з такими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на двох дітей, що і є підставою для зменшення розміру аліментів.

Посилання ОСОБА_2 про те, що на даний час він спільно проживає однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , з якою веде спільне господарство, має спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, ОСОБА_9 має від першого шлюбу сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого ОСОБА_2 виховує, як власного сина, а також ОСОБА_2 бере участь не тільки у вихованні, а і в утриманні ОСОБА_10 та утриманні його цивільної дружини ОСОБА_9 , колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не мають значення для зменшення розміру аліментів, за таких підстав.

Матеріали справи не містять доказів матеріального стану ОСОБА_9 , а також позивачем не надано допустимих та належних доказів, що у ОСОБА_2 на утриманні перебуває ОСОБА_9 , з якою позивач знаходиться у фактичних шлюбних відносинах.

Також судом першої інстанції при розгляді справи не взято до уваги, що батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_13 , що передбачає знаходження неповнолітньої дитини саме на утриманні батьків (а.с. 34).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що доводи позовної заяви про знаходження на утриманні цивільної дружини та її сина, є необґрунтованими, та не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Оскільки, суд першої інстанції під час розгляду справи на наведене уваги не звернув, колегія суддів вважає, що рішення суду в мотивувальній частині підлягає зміні, з виключенням посилання суду на зміну матеріального стану позивача в частині утримання ОСОБА_2 ОСОБА_9 , цивільної дружини, а також неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_9 , з якими він проживає разом, так як син ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не є біологічним батьком ОСОБА_14 , та відсутністю належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_9 є його цивільною дружиною.

Одночасно колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно прийшов висновку про зміну розміру аліментів, а саме зменшення з 1/3 до 1/6, однак саме з підстав того, що у ОСОБА_14 є дитина від другого шлюбу, а не з підстав того, що на його утриманні також перебуває цивільна дружина та її син.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні.

З огляду на положення п. 1 ч.6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частини в редакції цієї постанови.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова