Номер провадження: 22-ц/813/312/24
Справа № 501/3242/20
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа - незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час простою, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі ДП «МТП «Чорноморськ»), третя особа - незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» (далі НПП МТП «Чорноморськ»), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01.09.2020 по час ухвалення рішення суду, але не більше ніж по 31.10.2020;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він працює в ДП МТП «Чорноморськ» заступником начальника контейнерного терміналу з побуту та майна, а також є членом НПП МТП «Чорноморськ».

27 серпня 2020 року на підставі наказу в.о. директора порту за №270 ОСОБА_1 було оголошено простій з 01.09.2020 по 31.10.2020 з оплатою за значений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України.

Вказаний наказ позивач вважає незаконним, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3.3.27. Колективного договору ДП МТП «Чорноморськ»» за час простою не з вини працівника, працівникам структурним підрозділам (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час.

Згідно додатку 2 Колективного договору ДП МТП «Чорноморськ», простій, якщо працівник находиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Враховуючи ту обставину, що позивач не писав ніякої заяви, як-то передбачено п. 3.3.27. діючого Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ», відповідач не мав правових підстав відправляти його додому та встановлювати заробітну плату з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Окрім того, вищезазначеними положеннями Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» в разі оголошення простою працівникам, не передбачено встановлення заробітної плати з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки а передбачено оплату з розрахунку 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний і вечірній час, а працівникам, які находяться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається з розрахунку 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

За вказаних обставин ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позовну заяву ДП «МТП «Чорноморськ» вказує, що наказ №270 від 27.08.2020 «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу СОVІD-19» було видано на підставі оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства коронавірусом СОVІD-19, вжиття з цією метою профілактичних заходів, керуючись ст. 34 КЗпП України, з урахуванням протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП «МТП «Чорноморськ» від 26.08.2020 за №13.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 частина перша статті 113 КЗпП України доповнена уточненням, відповідно до якого час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). З урахуванням таких змін, оскаржуваним наказом передбачено здійснення оплати з 01.09.2020 по 31.10.2020 працівникам підприємства, з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Відповідач стверджує, що оскільки, до таких змін не передбачалось те що простій не з вини працівника може бути викликаний введенням карантинних заходів, то п. 3.3.27 і п. 21 Додатку 2 Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» (стосовно - «якщо працівник знаходиться на роботі в очікуванні роботи») не регулює порядок оплати часу простою не з вини працівника, який оголошений через введення карантину, так як Колективний договір ДП «МТП «Чорноморськ» був прийнятий в 2001 році, до введення карантинних заходів та внесення зазначених змін.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Стягнуто з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі 23 380,52 грн, та судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ДП «МТП «Чорноморськ» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської від 22 лютого 2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Позивачу ОСОБА_1 судові повістки-повідомлення неодноразово надсилались на адресу місця його проживання, яка була вказана ним в позовній заяві та на адресу місця його реєстрації, згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, однак судова кореспонденція поверталась до суду із довідками поштового відділення про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав відомостей про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи, та враховуючи, що судова повістка-повідомлення про судове засідання була направлена ОСОБА_1 листом рекомендованою кореспонденцією на дійсну його адресу, яку він самостійно зазначив як адресу листування, яка є його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , як ініціатор даної цивільної справи зобов`язаний цікавитись відомим йому провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Апеляційний також бере до уваги, що апеляційна скарга ДП «МТП «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2021 року тривалий час знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з квітня 2021 року, тому позивач ОСОБА_1 мав достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, мав можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату судового учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі визначеного розрахунком починаючи з 01.09.2020 по час ухвалення рішення суду, але не більше ніж по 31.10.2020.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо встановлення простою з оплатою праці з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки є неправомірними і такими, що суперечать ст. ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, ст. ст. 2, 2-1, 21, 213 КЗпП України, ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оплату праці», положенням п. 3.3.27 та п. 21 Додатку діючого колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» та порушують право позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирав і вільно погодився, тому вимоги в частині скасування спірного наказу підлягають задоволенню. З урахуванням здійсненого судом розрахунку, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час простою.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із таким висновком суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працює в ДП МТП «Чорноморськ» заступником начальника контейнерного терміналу з побуту та майна, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці.

Позивач ОСОБА_1 є членом НПП МТП «Чорноморськ».

27 серпня 2020 року на підставі наказу в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» №270 ОСОБА_1 було оголошено простій з 01.09.2020 по 31.10.2020 з оплатою за значений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України.

27 серпня 2020 року наказом в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» «Про заходи запобігання поширенню коронавірусу Covid-19» за №270: 1) оголошено простій з 01.09.2020 до 31.10.2020 працівникам підприємства, зазначеним у додатку до наказу (в тому числі, заступнику начальника контейнерного терміналу з побуту та майна ОСОБА_1 ); 2) начальнику відділу праці та заробітної плати кадрової служби ОСОБА_2 наказано здійснювати оплату з 01.09.2020 до 31.10.2020 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог статті 113 КЗпП; 3) керівникам структурних підрозділів наказано забезпечити безперебійну роботу підпорядкованих підрозділів на термін дії карантину та ознайомлення працівників, зазначених у додатку, з наказом у найкоротший термін.

Підставою для оголошення простою стало введення на всій території України карантину з 01.09.2020 до 31.10.2020 на підставі: пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2»; протоколу засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ» за №13 від 26.08.2020; необхідності вжиття з метою зниження ризику захворювання працівників підприємства коронавірусом Covid-19 профілактичних заходів (а.с. 12-13).

Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 за №1645-III визначено, що карантин це адміністративні та медико-соціальні заходи, які застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних хвороб. Карантин встановлює та скасовує Кабінет Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідеміологічні та інші заходи, їх виконавці й терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб і додаткові обов`язки, що на них покладаються. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період може змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, а також можуть вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності (статті 1, 29).

Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 за №211 установив всеукраїнський карантин з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року за №641 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 01 серпня до 19 грудня 2020 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-IX передбачені конкретні рекомендації для роботодавців на період карантину. Цей Закон набув чинності 17.03.2020.

Згідно пункту сьомого, вищезгаданого Закону України №530-IX, внесено зміни до статті 14.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» 02.12.1997 №671/97-ВР та визначено що, карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, є форс-мажорною обставиною.

Також, підпунктом 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України №530-IX передбачено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), за ініціативою власника підприємства, установи, організації або уповноваженого органу може змінюватися режими роботи органів, закладів, підприємств, установ, організацій, зокрема, щодо прийому та обслуговування фізичних та юридичних осіб.

Окрім цього, з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 за №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який вніс низку уточнень та нововведень, зокрема, встановив порядок оплати роботи під час простою в карантинний період, врегулював режим дистанційної праці, можливість введення гнучкого режиму робочого часу (ГРРЧ).

Відповідно до ст. 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

При цьому, відповідно до положень статті 113 КЗпП простоєм вважається як призупинення роботи одного або декількох працівників, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства.

Отже, системний аналіз норм чинного законодавства, дозволяє дійти висновку, що саме інші обставини, а конкретно введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, можуть бути причиною для запровадження простою.

Аналогічні роз`яснення неодноразово надавала Державна служба з питань праці. Зокрема, з метою реалізації заходів, передбачених законодавством у разі встановлення карантину, роботодавці зобов`язані вжити всіх можливих заходів, серед яких введення простою.

Таким чином, оголошення власником простою з 01.09.2020 до 31.10.2020 відбулося під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України і тривалість оголошеного власником простою повністю охоплювалась періодом карантину.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020, в частині оголошення простою. Оскаржуваний наказ в частині оголошення простою не суперечить нормам діючого законодавства, керівник ДП МТП «Чорноморськ» діяв в межах дискреційних повноважень.

За таких обставин, апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апеляційної скарги, та вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції про визнання незаконним спірного наказу в частині оголошення простою, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, слід зазначити наступне.

Порядок оплати часу простою врегульований статтею 113 КЗпП. Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Тобто, при простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним. А отже, застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), а також надання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на запровадження простою на підприємстві законодавством не встановлено.

На відсутність необхідності в отриманні згоди працівника (навіть формальної) на запровадження простою на відміну від інших варіантів (відпустка, дистанційна робота) так само звертала увагу Державна служба з питань праці у своїх роз`ясненнях.

Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.

В той же час норми і гарантії в оплаті праці, передбачені Кодексом законів про працю, є мінімальними державними гарантіями. Додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги може передбачати колективний договір.

У колективному договорі підприємства (установи) встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, питання оплати праці режиму роботи, тривалості робочого часу та відпочинку (стаття 13 КЗпП).

З даними положеннями кореспондуються норми статті 15 Закону України «Про оплату праці», за змістом яких форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Таким чином, трудовим договором, колективними договорами, угодами можуть бути визначені вищі рівні оплати праці за час простою.

При цьому, під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). Однак, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є. Доплата до мінімальної зарплати при простої не здійснюється (роз`яснення Мінсоцполітики деяких питань оплати праці на виконання Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), однак це при повному місяці простою.

В ДП МТП «Чорноморськ» діє Колективний договір 2001 року із змінами та доповненнями, укладений між уповноваженим власника та виборним органом профспілок порту згідно діючого законодавства. Таким чином, власником разом з виборним органом профспілки вирішені питання оплати праці працівників, форм і системи оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, та інші питання, які складають зміст колективного договору у відповідності до статті 247 КЗпП (а.с. 15-17).

Відповідно до пункту 3.3.27 Колективного договору за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (крім докерів-механізаторів), яких відпустили додому за їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно пункту 21 Додатку 2 «Перелік доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівникам порту» до Колективного договору просій не з вини працівника оплачується:

- якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу в нічний та вечірній час;

- якщо працівник структурного підрозділу, якого відпустили додому 2/3 годинної тарифної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час (а.с. 17).

Законодавство не визначає, які документи треба видати в момент уведення простою. Проте, усі значущі події на підприємстві мають оформлятися належними організаційно-розпорядчими (первинними) документами, що також стосується і випадків простою. Так, у листі Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» від 23 жовтня 2007 №257/06/187-07 зазначається, що на час простою не з вини працівника: оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи); на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу; якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Питання щодо порядку оформлення простою також можуть визначатися правилами внутрішнього трудового розпорядку або в колективному договорі підприємства.

В даній справі встановлено, що 26 серпня 2020 року оформлено протокол №13 позачергового засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій ДП МТП «Чорноморськ», за змістом якого вирішено забезпечити суворе виконання протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню Covid-19 (пункт 1); в.о. начальника кадрової служби підготувати проект наказу щодо виведення працівників підприємства на простій згідно наданих списків (пункт 7).

Законодавство також не визначає чітких вимог до складення наказу роботодавця. Як правило, у наказі зазначається підставу його запровадження; час простою; категорії працівників, на яких він поширюється (у разі індивідуального простою) або якого підрозділу (яких підрозділів) підприємства стосується простій; розмір оплати праці працівників під час простою; порядок оплати праці; необхідність присутності чи відсутність працівників на робочих місцях тощо.

Оскаржуваним наказом необхідність присутності або відсутності працівника на роботі не обумовлена. Із заявою (згодою) про знаходження вдома на період простою ОСОБА_1 у відповідності до пп. 3.3.27 Колективного договору не звертався.

Визначальним в даному випадку є та обставина, що простій на період карантину, встановленого КМУ, оголошений власником не з вини працівника, і, виходячи з умов колективного договору, підставою для збереження працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час є та обставина, що цих працівників відпустили додому з їхньої згоди.

Якщо ж працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Так як ОСОБА_1 не надав своєї письмової згоди на те, щоб його відпустили додому, на час оголошеного власником простою у зв`язку з встановленням КМУ карантину, тому в ДП «МТП «Чорноморськ» не було підстав для встановлення йому під час простою оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

При цьому слід врахувати, що так як роботодавець мав законні підстави для оголошення простою у зв`язку з введенням Кабінетом Міністрів України карантину (у зв`язку зі значним поширенням коронавірусної інфекції COVID-19, що з 02.04.2020 віднесено до форс-мажорних обставин) без згоди працівника на оголошення простою, то під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 №805/13/155-13). При цьому, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є.

За таких обставинах та враховуючи, що оскаржуваним наказом працівнику ОСОБА_1 була встановлена оплата праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, що не узгоджується з умовами колективного договору, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між 100% часовою тарифною ставкою, встановленою для ОСОБА_1 до видання відповідачем оспорюваного наказу, який обмежував оплату його праці, та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Твердження апелянта про те, положення колективного договору, укладеного у 2001 році, не регулюють відносини з оголошення простою через карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, який віднесено до форс-мажорних обставин у 2020 році, є безпідставними, оскільки, визначальним критерієм є та обставина, що оголошений власником простій через встановлення КМУ карантину відбувся не з вини працівника і тому умови колективного договору, які у встановленому порядку не були змінені, регулюють відносини між власником і працівником при оголошенні простою не з вини працівниками, таким чином, що збереження працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час можливо у разі, якщо цих працівників відпустили додому з їхньої письмової згоди. У випадку відсутності такої письмової згоди працівника оплата має здійснюватися у розмірі 100 % годинної тарифної ставки, встановленої працівнику.

Щодо розрахунку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід вказати наступне.

Згідно п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 вищезазначеної постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно пп.б) п.4 постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995, до розрахунку не входять одноразові виплати які носять компенсаційний характер та які нараховуються з метою відшкодування працівникам матеріальних витрат пов`язаних з виконанням трудових чи інших передбачених законом обов`язків, та характер допомоги (за невикористану відпустку, вихідна допомога, матеріальна допомога тощо) ст. ст. 44, 83, 120, 121,125 КЗпП України.

Премії, винагороди та інші заохочувальні виплати які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій відповідно до п. 3 даної постанови включаються до розрахунку.

Тобто, всі виплати втому числі одноразові які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (високі досягнення в праці; високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою та інші, виробничі премії; одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо), включаються до розрахунку.

Відповідно до пп.а) п. 4 постанови, до розрахунку не включаються виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника.

Так, судом першої інстанції наведений наступний розрахунок:

Відповідно до бухгалтерських довідок ДП МТП «Чорноморськ» за Формою 2, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає: Липень 2020 з/п. 10 490,28 грн, серпень 2020 з/п 145 68,37 грн (а.с.18, 94).

Середньо місячна заробітна плата складає: (10 490,28 + 14 568,37) : 2 = 12 529,32 грн.

В липні 2020 року було 23 р/з, в серпні 2020 року було 20 р/з, загальна кількість р/з складає: 23 + 20 = 43 р/з.

Середня кількість робочих змін складає: 43 : 2 = 21,5 р/з.

Середньоденний заробіток працівника складає: 12 529,32 : 21,5 = 582,76 грн.

Загальна середня кількість робочих змін з 01.09.2020 по 31.10.2020 складає 43 р/з.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного простою: з 01.09.2020 по 31.10.2020 складає: 43 * 582,76 р/з = 25 058,68 грн 1 678,16 грн (виплата простою за вересень місяць 2020) = 23 380,52 грн.

При цьому вбачається, що суд першої інстанції помилково не відняв виплачену позивачу суму оплати простою за жовтень 2020 року в розмірі 8 320,90 грн (а.с. 125).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного простою: з 01.09.2020 по 31.10.2020, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає:

«43 * 582,76 р/з = 25 058,68 грн 1 678,16 грн (виплата простою за вересень 2020 року) 8 320,90 грн (виплата простою за жовтень 2020 року) = 15 059,62 грн».

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про визнання незаконним та скасування наказу директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, та стягнення з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 різницю між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.09.2020 по 31.10.2020.

Крім того, оскільки судом першої інстанції під час розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного простою, помилково не врахована виплачена позивачу виплата простою за жовтень 2020 року, сума до стягнення підлягає зменшенню до 15 059,62 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №270 від 27.08.2020 в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.09.2020 по 31.10.2020 з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Стягнути з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРПОУ ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між 100% годинною тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.09.2020 по 31.10.2020, в розмірі 15 059,62 гривень.

Стягнути з Державного підприємства морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

В решті заявлених вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повний текст судового рішення складено: 08 квітня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда