Справа № 615/90/24
Провадження № 2/615/111/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2024 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Левченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Валки Харківської області питання про призначення до судового розгляду по суті цивільної справи № 615/90/24
до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області
про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ
Представник позивача ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належить до колгоспного типу двору, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
При зверненні до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Левчука С.В. щодо оформлення спадкових справ, позивачу надано інформацію, що в нотаріальному порядку оформити спадкові права на вищезазначений житловий будинок неможливо, у зв`язку з тим, що будинок належав до колгоспного типу двору та за життя голови (власника) не був оформлений на робочий тип двору, документ про право власності на це нерухоме майно відсутній.
З урахуванням уточнених позовних вимог від 20 лютого 2024 року просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з верандою та ганком, господарськими будівлями та спорудами літера «А-1» загальною площею 82,3 кв.м, сарай літера «Б», гараж літера «В», літня кухня літ. «Г», сарай літера «Д», вбиральня літера «Е» , сарай літера «З», літня кухня з верандою літера «Л», сарай літера «М», погріб літера «П», погріб літера «П1», огорожа № 1-3, вигрібна яма № 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 23 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого судового засідання. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального опкругу Харківської області Левчука Сергія Васильовича належним чином завірену копію садкової справи № 65/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 05 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Представник відповідача Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. 1217 ЦК України)
Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст. 1296 ЦК України).
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Олександрівка Валківського району Харківської області є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Благодатненською сільською радою Валківського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 93 років, про що складено відповідний актовий запис № 72.
Батько позивача, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 58 років, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 8.
На виконання ухвали Валківського районного суду Харківської області від 23 січня 2024 року приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Левчуком С.В. долучено до матеріалів справи копію спадкової справи № 65/203 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Зі змісту заповіту, наявного в матеріалах спадкової справи, посвідченого 10 грудня 2013 року секретарем Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області Котелевець Іриною Анатоліївною (зареєстровано в реєстрі № 142) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок смерті робить розпорядження «все моє майно, що буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, та на що я за законом матиму право, я заповідаю своєму синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73257406 від 19 липня 2023 року за параметрами пошуку ОСОБА_3 наявний чинний заповіт: номер в реєстрі нотаріальних дій 142, посвідчений 10 грудня 2013 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області.
18 грудня 2023 року вих № 01-16/539 приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Левчуком С.В. позивачу повідомлено, що 19 липня 2023 року відкрита спадкова справа № 65/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . До складу спадкового майна входить зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину ОСОБА_1 прийняв, про що подано відповідну заяву. Чоловік ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в іншій шлюб спадкодавець не вступала, ні з ким з чоловіків однією сім`єю не проживала. Батьки спадкодавиці померли раніше. Дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині згідно зі статтею 1241 Цивільного кодексу України, спадщину не прийняла. Інших спадкоємців за законом, в тому числі передбачених ст.1241 Цивільного кодексу України. та за заповітом не має.
Як правовстановлюючий документ на вищезазначений житловий будинок надано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок (домоволодіння) видане 27 липня 1993 року виконкомом Олександрівської сільської Ради народних депутатів Валківського району Харківської області, про належність будинку на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є спадкодавець.
Приватний нотаріус вважає, що свідоцтво не підтверджує право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, а лише встановлює право власності колгоспного двору. За відсутності документа, який підтверджує право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на це майно.
Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц.
Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.
Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу.
Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції 2004 року та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно інформаційної довідки Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області № 04-37/6092 від 25 грудня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані: ОСОБА_5 , 1934 року народження та ОСОБА_3 , 1929 року народження.
Відповідно до інформації, що міститься в довідці Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області № 13-29/3 від 17 січня 2024 року, за відомостями наявними в Погосподарський книзі т.2 с. Олександрівка за 1992-1995 роки, ОСОБА_5 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), виданого виконкомом Олександрівської сільської Ради народних депутатів Валківського району Харківської області 27 липня 1993 року на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської Ради народних депутатів № 5 від 25 червня 1993 року з якого вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 .
В інформаційній довідці КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» Валківської міської ради № 02-08/662 від 10 листопада 2023 року зазначено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано Валківським міжміським бюро технічної інвентаризації 27 липня 1993 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 13 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), виданого виконкомом Олександрівської сільської Ради народних депутатів Валківського району Харківської області 27 липня 1993 року за власником ОСОБА_3 - голова колгоспного двору (частка 1).
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що ОСОБА_3 на момент смерті належало право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.
Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).
Ураховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої матері, але оформити своє право на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Цивільний позов ОСОБА_1 до Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Харківського апеляційного суду або через Валківський районний суд Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
відповідач Валківська міська рада Богодухівського району Харківської області (місцезнаходження: Харківська область, м. Валки, вул. Харківська, 16)
Повне судове рішення складено 12.04.2024 року.
Суддя А.М. Левченко