ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4399/23
Провадження № 2/210/203/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Скотар Р.Є., за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Примакова Костянтина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади міста в особі Криворізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 1937-1938 роках ОСОБА_3 , користувався земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою (на теперішній час) АДРЕСА_1 . В 1945 році ОСОБА_3 , збудував житловий будинок А-1 розміром 5,65 х 11,93 метри. В 1953 році на земельній ділянці було збудовано, окрім будинку А-1, також будинок «Б-1», сараї «В», «Г», «Д», водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1,2. Користувачами нерухомого майна зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 06 березня 1958 року виконавчим комітетом Дзержинської райради передано ОСОБА_4 в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 (на той час АДРЕСА_2 ) загальною площею 500 кв. м. в м. Кривому Розі.

24.06.1983 року за № 273 рішенням виконкому, узаконено на ім`я ОСОБА_3 збудований в 1945 році по АДРЕСА_3 розміром 5,4 х 3,6 м., з двором загального користування. Однак нерухоме майно зазначено, що це є частка у спільній сумісній власності 1/3 частина. 15.08.2003 року, державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем є дружина ОСОБА_1 , на 1/3 частини домоволодіння, яке складається з: житлового будинку «А-1» жилою площею 29,3 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., сараю Г, дощ.1/2 сараю «Д» вбиральні Е, вбиральні Ж, огорожі 1-6, водо колонки І, замощення ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданою Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою 06.09.1985 року за реєстровим №2-2525. Позивач зазначає, що будинок, який збудував ОСОБА_4 «Б-1» та який також знаходиться на цій земельній ділянці не узаконений та складає 2/3 частини домоволодіння.

Власниця 1/3 частини домоволодіння - ОСОБА_1 в 2003 році намагалася з`ясувати та отримати у спадщину 2/3 частини будинку, однак виконком відмовив їй мотивуючи тим, що за життя ОСОБА_4 не отримав свідоцтво про право власності на частину будинку, а після його смерті неможливо на нього документи оформити. ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На 2/3 частини домоволодіння до складу якого входив будинок «Б-1» з господарчими спорудами, не було право установчих документів та користувачем (та забудовником) був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла лише ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця, донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 спадщину не приймала.

За таких підстав вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в 1/3 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , проживав його син ОСОБА_5 , який і прийняв спадщину. Оскільки ОСОБА_5 проживав в домоволодінні по АДРЕСА_4 частину якого збудував за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , він користувався, утримував частину спірного нерухомого майна, то він прийняв спадщину після його смерті.

Позивачка також зазначає, що 2/3 частини нерухомого майна не є самочинним будівництвом, оскільки було збудоване до 1992 року, оскільки на 2/3 частини будинку відсутні право установчі документи, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 до складу якого входить житловий будинок АДРЕСА_5 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аргументи учасників справи

Позивач ОСОБА_1 при розгляді справи присутня не була, скориставшись правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представником Відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача за наявними у справі матеріалами.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно короткої технічної характеристики на підставі рішення виконкому народних депутатів № 1015 від 12.11.1953 року зареєстрована земельна ділянка, площею 1432 кв.м. під забудову житлового будинку А-1 -1945 на співвласника ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до схематичного плану БТІ м. Кривого Рогу від 25.10.1953 року на земельній ділянці по АДРЕСА_6 (на теперішній час Базавлуцька) знаходиться житловий будинок «А-1» та «Б-1», сараї «В», «Г», «Д», водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1,2. В технічному паспорті зазначені користувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На вказаному схематичному плані маються написи «батько ОСОБА_3 будинок А-1 помер» та «син ОСОБА_7 будинок «Б-1» (а.с.14-15).

Згідно Акту від 19 лютого 1958 року згідно рішення Дзержинського виконкому здійснений відвід в натурі прилеглої ділянки під будівництво забудовника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.11).

Відповідно до Довідки Дзержинського райкомунхозу від 07 березня 1958 року ОСОБА_4 дійсно є індивідуальним забудовником (а.с.12).

06 березня 1958 року між виконавчим комітетом Дзержинської райради та ОСОБА_4 укладений Договір на передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 (на той час АДРЕСА_2 ) загальною площею 500 кв.м. в м. Кривому Розі (а.с.17-18).

Відповідно до архівного витягу з рішення Виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 24.06.1983 року № 273, виданого на підставі заяви ОСОБА_5 мовою оригіналу - «Об узаконении и принятии в эксплуатацию самовільно построеных домовладений» узаконено на ім`я ОСОБА_3 житловий будинок розміром 5,9х12,2 м., сарай розміром 5,4х3,6 з подвір`ям розміром 5,4х3,6 м, з урахуванням технічного паспорту - будинок А-1), побудований в 1945 році за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-23).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого Відділом бюро запису актів громадського стану 04.06.1981 року (а.с.111).

Отже після смерті ОСОБА_3 залишилась спадкове майно частка домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 (на той час АДРЕСА_2 ) .

На підставі вищезазначеного рішення виконкому та отриманих документів, після смерті ОСОБА_3 , його онук ОСОБА_5 , отримав свідоцтво про право власності на будинок А-1 з господарчими спорудами, та отримав свідоцтво на спадщину, лише на 1/3 частину домоволодіння.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого Саксаганським РАЦС 30.03.1990 року (а.с.29).

Отже після смерті ОСОБА_4 залишилась спадкове майно частка домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 (на той час АДРЕСА_2 ).

З дослідженої копії спадкової справи № 236 завідної після смерті ОСОБА_3 судом встановлено, що за життя останній склав заповіт, яким житловий будинок з господарчими будовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_5 (а.с. 112).

25 вересня 1971 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.09.1971 року (а.с.31).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02.06.1972 року батьками ОСОБА_10 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.33).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.03.1998 року (а.с.32).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1593455 від 29.09.2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину ВАМ № 904166 від 15.08.2003 року, видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 1-2277 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277 від 15.08.2003 року ОСОБА_1 , є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яке складається з: 1/3 частини домоволодіння житлового будинку А-1 жилою площею 29,3 кв.м, загальною площею 54,4 кв.м., сараю Г, сараю Д, вбиральні Е, огорожі №1-6, водо колонки І, замощення ІІ, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

З дослідженої копії спадкової справи № 455 завідної після смерті ОСОБА_5 судом встановлено, що за життя останній не складав заповіт (а.с. 102-109).

Також з вказаної вище спадкової справи № 455 встановлено, що 15 серпня 2003 року Позивач звернулася до Третьої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області з заявою про прийняття спадщини за законом на 1/3 частину житлового будинку та на підставі її заяви було заведено спадкову справу за номером № 455 (а.с.102 зворот).

Відповідно до адресної довідки від 13.08.2003 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.105).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 868117 від 26.06.2003 рокуОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину від 06.09.1985 року, видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 2-2523 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.106).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в Третій Криворізькій державній нотаріальній конторі 06 вересня 1976 року за № 2-4377 спадкоємцем після ОСОБА_3 є ОСОБА_5 (а.с.107).

Згідно домової книги, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1950 року народження, ОСОБА_2 , 1972 року народження, ОСОБА_11 , 1999 року народження, ОСОБА_12 , 1977 року народження, ОСОБА_13 , 1955 року народження (а.с. 66-71).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 виданого Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15.07.2022 року (а.с.63).

19 травня 1972 року ОСОБА_13 та ОСОБА_10 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 29.11.2002 року (а.с.34).

ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 21.05.2001 року (а.с.30).

Відповідно до відповіді з КП ДОР «Криворізьке БТІ» №1316 від 10.11.2023 року № 1316, право власності на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_6 видане ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277. Інформація що до власника 2/3 частини домоволодіння відсутня (а.с.145).

Відповідно до листа Виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 31.07.2003 року, у відповідь на звернення ОСОБА_2 щодо оформлення права власності на 2/3 домоволодіння АДРЕСА_6 на ім`я діда ОСОБА_4 , який помер зазначив, що ОСОБА_4 за життя не оформив правовстановлюючі документи (а.с.60).

Згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_8 , до складу якого входить житловий будинок АДРЕСА_5 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5 (а.с.72-79).

Згідно висновку про оцінку майна, складеного СПД ОСОБА_16 , за замовленням ОСОБА_1 , домоволодіння, а саме житловий будинок, А-1 загальною площею 54,4 кв.м. та житловою площею 29,3 кв.м., сарай Г, сарай Д, вбиральня Е, вбиральня Ж, огорожа 1-6, водо колонка І, замощення ІІ, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість на дату оцінки майна склала 186393,00 грн (а.с.80).

Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася у березні 1990 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК Української РСР), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Висновки суду за результатами вирішення спору:

Вирішуючи спір по суті та враховуючи викладене вище, право власності на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_6 видане ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277, однак право власності на 2/3 домоволодіння АДРЕСА_6 оформлено не було, оскільки ОСОБА_4 за життя не оформив правовстановлюючі документи.

В той же час, дружина померлого ОСОБА_5 , сина ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Дзержинської районної ради із заявою щодо оформлення права власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_6 , однак їй було відмовлено.

Враховуючи те, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця

ОСОБА_4 у 1990 році до спірних правовідносин застосовуються положення норм Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 524, 534 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим господарським організаціям.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно із статтею 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки,

що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

На момент завершення будівництва спірного житлового будинку у 1961 році питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР (далі Указ) від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР

від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу

від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня

1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

На підставі статті 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті так і поза містом.

Пункт 2 постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до указу від 26 серпня 1948 року та постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на житловий будинок був факт побудови житлового будинку відповідно до вищезазначених законодавчих актів. Зазначені правові акти не пов`язували виникнення права власності

на об`єкт нерухомості із датою реєстрації.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду

у складі Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 658/3749/15-ц (провадження № 61-13799св18), від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15 (провадження № 61-2658св18), від 12 грудня2018 року у справі № 758/1293/15-ц (провадження № 61-13207св18),

від 22 листопада 2018 року у справі № 630/795/16-ц (провадження № 61-17868св18).

Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав

на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

(стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується

на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , його онук ОСОБА_5 , отримав свідоцтво про право власності на будинок А-1 з господарчими спорудами, та отримав свідоцтво на спадщину, на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 455 заведеної після смерті ОСОБА_5 та записів у реєстровій книзі № 236/4 - ОСОБА_4 (батько) не зареєстрував право власності на 2/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно довідки Міського управління технічної інвентаризації 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 взагалі не увійшли до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином вбачається, що ОСОБА_5 фактично не прийняв спадщину у вигляді 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , отже не набув у власність дане майно.

Вирішуючи спір, встановлено, що після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_5 фактично прийняв та оформив спадщину у вигляді 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_6 , які фактично прийняла лише його дружина ОСОБА_1 , вступивши в управління та володіння спадковим майном. При цьому, право власності на 2/3 домоволодіння АДРЕСА_6 оформлено не було, оскільки ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5 ) за життя не оформив правовстановлюючі документи, тому спірний житловий будинок не увійшов до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , отже у ОСОБА_5 відсутні майнові права на спірні 2/3 житлового будинку у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , а тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 (дружиною) у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 права власності на 2/3 домоволодіння АДРЕСА_6 .

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на спадкове майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме: на 2/3 житлового будинку А-1, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 82, 258, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Примакова Костянтина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Територіальної громади міста в особі Криворізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_9 ( АДРЕСА_9 );

- відповідач: Територіальна громада міста в особі Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1)

- третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_10 ).

Суддя: Р. Є. Скотар