Справа № 759/4143/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2024 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., розглянувши матеріли заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_1 , Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Подану заяву обґрунтовано тим, що 14.02.2008 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит. 14.02.2008 з метою забезпечення виконання договору про іпотечний кредит, між вказаними сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, 31.07.2012 Солом`янським районним судом міста Києва ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07.11.2012 державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва № 2-4847/12 від 05.11.2012. Між первісним кредитором та ТОВ «Схід Фінанс» 09.01.2019 укладено договір № 342 К про відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 . На підставі викладеного, заявник просить замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва № 2-4847/12 від 05.11.2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виданий на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31.07.2012.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29.02.2024 вказану заяву передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва в порядку ч. 2 ст. 446 ЦПК України.

Ознайомившись із письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положення ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. 2). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 3). Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. 4). Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. 5). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

З тексту заяви ТОВ «Схід Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва № 2-4847/12 від 05.11.2012.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирішення процесуальних питань, в тому числі щодо заміни сторони виконавчого провадження належить Солом`янському районному суду міста Києва, який розглянув цивільну справу № 2-4847/12, як суд першої інстанції.

В свою чергу, 11.04.2024 головним спеціалістом Деснянського районного суду міста Києва складена довідка про те, що цивільна справа № 2-4847/12 не перебувала на розгляді Деснянського районного суду міста Києва.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «незалежний і безсторонній суд, встановлений законом», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктивної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц).

Письмові матеріали справи щодо заяви про заміну сторони виконавчого провадження, спрямовані до Деснянського районного суду міста Києва на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 29.02.2024 згідно ч. 2 ст. 446 ЦПК України (Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення).

Суд вважає за доцільне також звернути увагу на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Конституційний Суд України у рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Але при цьому Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 §1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що справа за заявою про заміну сторони виконавчого провадження повинна бути передана на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 125 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 3, 4, 23, 31, 32, 263, 353, 354, 355, 442, 446 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_1 , Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заміну сторони виконавчого провадження - передати на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено: 12.04.2024.

Суддя В.О. Сенюта