Справа № 203/1296/22
Провадження № 6/0203/192/2024
УХВАЛА

04 березня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участі секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу в цивільній справі № 203/1296/22, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_3 ,

встановив:

21.02.2024 року засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 (далі заявник) про видачу дубліката судового наказу в цивільній справі № 203/1296/22, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_3 , в якій заявник просить суд:

- видати дублікат судового наказу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 203/1296/22, провадження № 2-н/0203/167/2022 від 22.04.2022 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування свого клопотання заявник зазначила, що 22.04.2022 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 203/1296/22, провадження № 2-н/0203/167/2022 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як зазначає представник заявника, заявник ОСОБА_1 отримала судовий наказ та надала його до виконання у державну виконавчу службу. Водночас, заявник ОСОБА_1 написала заяву про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, оскільки боржник пообіцяв добровільно виконувати його, тому виконавче провадження було закрито. Надалі заявник з дитиною виїхала за межі України та не встигла отримати оригінал судового наказу, проте наразі виникла необхідність у поновленні стягнення аліментів у примусовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024 року, заява про видачу дубліката виконавчого документа була розподілена головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 22.02.2024 року.

Ухвалою суду від 23.02.2024 року було прийнято до провадження заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу в цивільній справі № 203/1296/22, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_3 та призначено заяву до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання учасники справи та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, який регулює порядок вирішення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, не передбачає обов`язкової участі боржника у судовому засіданні для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа, неявка якого не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, суд розглянув заяву про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за відсутності боржника.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши всі надані до заяви докази, дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 травня 2022 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська (справа № 203/1296/22, провадження № 2-н/0203/167/2022) було видано судовий наказ, яким стягнуто з: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 квітня 2022 року і до досягнення нею повноліття; на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп. (а.с.16).

20.05.2022 року представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_5 отримала копію судового наказу від 10.05.2022 року (а.с.19).

Разом з заявою заявник не надала суду жодного доказу.

Отже заявником не надано суду доказів втрати виконавчого документу, в тому числі, при його пересилці чи інших обставинах. Також в матеріалах справи відсутні відомості, що заявник зверталася до виконавчої служби для примусового виконання судового наказу від 10.05.2022 року та він перебував на виконанні і виконавчий документ було повернуто стягувачу за її заявою.

Згідно з п. 17.4 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якої зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Натомість в ході судового розгляду заяви судом було встановлено, що вимоги заяви не підлягають задоволенню, бо є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. Оскільки заявник не довела суду причини втрати виконавчого документа, не надала суду доказів на підтвердження його втрати.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.10.2018 року, справа № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18, який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу в цивільній справі № 203/1296/22, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 354, 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про видачу дубліката судового наказу в цивільній справі № 203/1296/22, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва