Справа №760/7490/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Державного підприємства «Завод 410ЦА», -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить видати судовий наказ про стягнення з Державного підприємства «Завод 410ЦА» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 187 624,66 грн.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу, подані документи, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу, з наступних підстав.

Так, згідно п. 1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, в підтвердження суми, яка стягується повинен бути наданий належним чином оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема довідка бухгалтерії, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Отже, наданий документ повинен підтверджувати розмір заборгованості по заробітній платі (суму до виплати з урахуванням отриманих податків і зборів).

У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Заявником до заяви про видачу судового наказу надано копію довідки про доходи, в якій зазначено лише розмір помісячної заробітної плати, яка дорівнює посадовому окладу ОСОБА_1 за період з липня 2022 року по грудень 2023 року. У довідці зазначено також суму заробітної плати до виплати, тобто з урахуванням утриманих податків і зборів.

Також, вказана довідка видана 13.02.2024 року, і доказів того, що на день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу - 27.03.2024 року заявник не отримала заробітну плату, суду не надано.

Отже, надані до суду матеріали заяви не містять в собі даних про заборгованість ДП «Завод 410ЦА» перед ОСОБА_1 по заробітній платі на день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, встановлено, що звертаючись до суду зі заявою про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в обґрунтування вимог заяви заявником не долучено належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі, оскільки така заборгованість підтверджується саме довідкою про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Також заявником не вказано період такої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, з поданої заяви про видачу судового наказу і поданих документів вбачається спір про право на предмет вимоги про стягнення суми, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу, та відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження, а тому у видачі судового наказу з приводу заявлених вимог необхідно відмовити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 163 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;.

Разом з цим, суд, звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 163, 165, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Державного підприємства «Завод 410ЦА».

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Букіна