"12" квітня 2024 р.
Справа № 644/5282/23
Провадження № 2/642/15/24
12 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грінчук О.П.,
за участі секретаря Шрамко Н.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крицина Юлія Олександрівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,
До Ленінського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, яку позивач надалі уточнила та просила визначити місце проживання спільної з відповідачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за її місцем проживання АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позову зазначено, що у неї з відповідачем є спільна дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем, згоди щодо місця проживання дитини не досягнуто з відповідачем. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться станом його життя та здоров`я. Позивач повністю займається вихованням, утриманням та розвитком сина, має власну квартиру, де і проживає з дітьми. Відповідач не може належним чином виховувати та забезпечувати спільного з позивачем сина, оскільки є інвалідом 2 групи, не працює, самостійного доходу не має. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 31.08.2024 справу прийнято до свого провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження.
15.02.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилася, остання надала до суду заяву про розгляд справи без її з позивачем участі, позов підтримують на просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Щодо відсутності в справі висновку органу опіки та піклування вважає, що він не є достатнім доказом, тому рішення можна винести і без нього.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подавав, висновку щодо розв`язання спору також не надав.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що вчинено актовий запис №1041 та видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 , згідно якого батьками дитини зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 21)
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно положень ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Таким чином, виходячи із вказаних положень законодавства, сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - судом, тобто, втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.
Також суд звертає увагу, що згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо … місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Ухвалою суду від 31.08.2023 про відкриття провадження у справі третій особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надано строк на подання своїх пояснень з приводу заявлених позовних вимог.
Вказана ухвала отримана представником третьої особи 12.09.2023, жодних пояснень з приводу спору станом на день розгляду справи не надано.
Крім того, судом неодноразово направлялись третій особі судові виклики як в підготовчі засідання, так і в судові, листи із зазначенням про необхідність надання до суду Висновку щодо розв`язання спору на виконання процесуального обов`язку, передбаченого ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, які залишились без уваги та не виконаними третьою особою.
Згідно з ч.6 ст. 19 СК України, Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Представник позивача щодо відсутності в справі висновку органу опіки та піклування просила врахувати позицію ВС у справі №753/2025/19 від 06.05.2020, згідно якої письмовий висновок органу опіки і піклування не є обов`язковим для суду та на має наперед встановленої сили чи переваги над іншими доказами.
Суд звертає увагу, що дана позиція ВС свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування може не братись судом до уваги, якщо він суперечить встановленим судом обставинам та інтересам дитини, в той час, це не є підставою для ненадання взагалі до суду органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору, передбаченого ч.4 ст. 19 СК України, що є обов`язком органу опіки і піклування в даній категорії справ.
Позивачем та її представником, в той час, жодних дій з приводу отримання такого висновку від органу опіки та піклування для надання його до суду, не вчинялось.
Окрім цього, як вбачається зі змісту позову, дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із позивачем, однак позивач зазначає, що вони з відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання спільного сина.
В той час, відповідач під час розгляду даної справи в суді жодного разу не з`явився в підготовчі та судові засідання, не зазначив суду про свою незгоду із тим, щоб спільна з позивачем дитина проживала з позивачем.
В свою чергу, позивач також жодними належними, допустимими та достовірними доказами не довела в суді існування спору між нею та відповідачем щодо місця проживання дитини з нею.
Вказаних обставин не встановлено також органом опіки та піклування.
Згідно вимог ч. 1,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов`язок з доведення факту дійсного порушення відповідачем його прав.
На необхідність доведення обставин наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини вказано і в правовій позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19, висновок якої у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси.
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
В той же час, під час судового розгляду судом не встановлено про наявність спору між сторонами про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка на час вирішення справи проживає за місцем проживання позивачки, відповідач, в свою чергу, не створює перешкод у проживанні дитини з матір`ю, доказів про наявність спору позивачем не надано.
Також суд бере до уваги посилання позивача в позові на те, що відповідач із сином не бачиться, не спілкується, участі в його вихованні не приймає.
З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивачки, яке підлягає судовому захисту, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог заявлених до відповідача в частині визначення місця проживання дитини з позивачкою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України , ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 290 Цивільного процесуального кодексу , суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крицина Юлія Олександрівна, до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст судового рішення складено 12.04.2024.
Відомості про сторін:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;