Справа №485/1767/20
Провадження №2/487/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судових засідань Рафальської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матірю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, що дитина залишилась після розірвання шлюбу проживати з матір`ю. Через значну відстань у проживанні батьків виникають труднощі, щодо оформлення документів для виїзду за кордон. Відповідач надав згоду на визначення місця проживання дитини з матір`ю, але для уникнення можливих суперечок з цього приводу існує необхідність встановлення судом місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року матеріали справи направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року за цим позовом було відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу.

25.07.2022 року до суду надійшло заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3

07.10.2022 року від позивача до суду надійшла заява, в якій просить долучити заяву доньки ОСОБА_3 , яка бажає бути позбавленою батьківського піклування ОСОБА_2 .

Позивач подала заяву, у якій підтримали позов та просили його задовольнити.

Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутність, та зазначив що з позовними вимогами згоден.

Представник третьої особи подав заяву, в якій просив слухати справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21.09.2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.06.2015 року їх шлюб було розірвано.

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю.

Згідно висновку Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради від 28.12.2021 року №720, орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав закріплені у ст. 164 СК України.

Так, згідно ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

В ході розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач свідомо й злісно нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки; доказів протиправної та винної поведінки відповідача по відношенню до дитини суду не надано.

Аналізуючи вказане судове рішення, суд приходить до висновку, що позивачем в даному позові не наведено жодного нового доводу на підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя.

За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей.

При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є суду недоведеним та таким, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 135, 150 - 155, 164, 166, 180 СК України, ст. ст. 4, 10, 76, 247, 264, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських праввідмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко