Справа № 278/1331/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3800,00 грн майнової шкоди, 10000,00 грн моральної шкоди та понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач ОСОБА_2 пошкодив транспортний засіб «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , шляхом нанесення ударів стороннім важким предметом по вказаному транспортному засобу, а саме: по передній його частині та лобовому склі. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Крім того, такими діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 10000,00 грн.

Судовий розгляд справи відкладався судом декілька разів з метою надання часу та можливості врегулювати спір між сторонами миром.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що вони довгий час не користувались автомобілем у зв`язку з його пошкодженням (перебував у ремонті по заміні лобового скла). Повідомила, що вона боїться відповідача, оскільки останній погрожував як їй, так і її чоловіку фізичною розправою, оскільки кидався на них з вилами. Суду пояснила, що сторони перебувають у неприязнених стосунках через те, що по городу відповідача проїхали автівкою позивач з чоловіком; зауважила, що це сталося, коли вся городина вже була зібрана; оскільки окремого заїзду до городу позивача немає та сторони мають загальний заїзд до своїх земельних ділянок - дорога загального користування, позивач вимушена перетинати город відповідача, оскільки іншого шляху не існіє до свого ж городу.

У судове засідання сторона відповідача не з`явилась.

Представником відповідача - адвокатом Андрієвською А. Г. подано заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача ОСОБА_2 . В частині стягнення моральної шкоди позов не визнають та вважають його необґрунтованим; погоджуються на відшкодування матеріальних збитків (а.с. 89).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (сусідка сторін) показала, що вони з позивачем поверталися з городу, коли вибіг відповідач та наніс вилами удар по лобовому склу автомобіля позивача, який стояв біля будинку, а потім штовхнув чоловіка позивача. Присутні у той момент позивачка, сама свідок та чоловік позивачки відповідача почали вгамовувати, оскільки останній був у вкрай збудженому стані, і невідомо що останній міг вдіяти, маючи у руках вили. У результаті такого конфлікту було викликано поліцію. Пояснила, що сторони посварились через те, що по городу відповідача проїхали автівкою позивач з чоловіком, однак окремого заїзду до городу позивача немає та сторони мають загальний заїзд до своїх земельних ділянок.

Свідком у судовому засіданні 04 квітня 2024 року були також оглянуті фото автотранспортного засобу з розбитим склом (а.с. 41-43): підтвердила, що це саме те авто, яке належить сім`ї позивача, і по якому наносив удари відповідач, пошкодивши лобове скло.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2022 року близько 15:30 год, після збору ОСОБА_4 врожаю, відповідач - гр. ОСОБА_2 , взявши вила прийшов до домоволодіння ОСОБА_4 , де наніс декілька ударів вилами по лобовому склу автомобіля ОСОБА_4 , внаслідок чого останнє пошкодилось, що вбачається з листа Відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 09.09.2022 року (а.с. 33-34).

Факт спричинення майнової шкоди позивачу як володільцю транспортного засобу «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 36-37), позивач підтверджує даними накладної № б/н від 06.09.2023 року (а.с. 38), згідно якої заміна вітрового скла «ВАЗ 21121» склала 3800,00 грн.

Довідкою відділу поліції про результати розгляду матеріалів зареєстрованих в ЄО за №8997 від 04.09.2022 року (а.с. 31-32) та листом Управління поліції №1 від 09.09.2022 року (а.с. 33) підтверджуються факти протиправної поведінки відповідача.

Протиправна поведінка відповідача була виражена у нанесенні удару по лобовому склу автомобіля «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого було пошкоджено вказаний транспортний засіб.

Зазначений факт сторонами не оспорено; підтверджено як показами свідка, так і довідками поліції.

Відтак суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

На підтвердження понесеної позивачем моральної шкоди, останньою надано виписку по картковому рахунку, з якої вбачається розрахунок в аптеках (а.с. 19-30). Однак судом не може братись такий доказ до уваги, оскільки такий є неналежним.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Власник, права якого порушені, згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування положень ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Водночас, відповідач, незважаючи на надання судом можливості навести власні доводи, спираючись при цьому на докази, таких суду не надав.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи щодо заподіяння саме відповідачем шкоди, протиправність його поведінки, а також розмір матеріального збитку доведено належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Протиправна поведінка відповідача підтверджується у сукупності достатнім об`ємом доказів, наслідком якої стало побоювання позивача за своє здоров`я, за наслідки здоров`я її чоловіка, моральне відношення до ситуації, яка склалась через неможливість користуватись автотранспортним засобом, моральні страждання через конфлікт, який виник.

Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивачки й істотних змін способу її життя.

На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 6000,00 грн. Однак суд бере до уваги, що з боку відповідача були спричинені дії, які становлять загрозу здоров`ю особи, що не припустимо та може мати наслідком кримінальну відповідальність. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Також, суд керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2361,92 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3800,00 грн майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000,00 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2361,92 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 08.04.2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3

Суддя О. М. Дубовік