Справа № 450/1957/23 Провадження № 2/450/47/24
УХВАЛА

08 квітня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Качмар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Шеіна Анни Андріївни про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні.

05.04.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шеіна А.А. подала заяву про забезпечення позову, та просила накласти заборону на вчинення дій щодо виселення і на вчинення перешкод в користуванні спірним будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви про забезпечення позову покликається на те, що відсутність забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на вчинення дій щодо фактичного виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і на вчинення їм перешкод в користуванні спірним будинком дозволило ОСОБА_3 вчинити фізичний, моральний та психологічний тиск на позивачів, який супроводжується наклепами, різного роду звинуваченнями. Відповідач створив та продовжує створювати неможливі умови для проживання та користування спірним майном. З 2010 року спільними зусиллями спільної з відповідачем сім`ї, рідних братів та матері відповідача стали будувати новий житловий будинок на підставі рішення Сокільницької сільської Ради №295 від 06.06.1974 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на будівництво нового будинку», рішення виконавчого комітету Пустомитівської районної Ради народних депутатів Львівської області №109 від 09.03.1992 «Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних житлових будинків» та рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області №136 від 26.09.1997 «Про залишення старого житлового будинку як житлового та дозвіл на його реконструкцію». Вони з відповідачем вкладали свої кошти, а мати і брати відповідача кожний свої власні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. У 2004 вони всі переїхали у ще не завершений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвались за вказаною адресою і продовжували здійснювати ремонт будинку кожен зокрема. У 2010 вони з чоловіком вже не проживали разом, він виїхав з нового будинку, оскільки створив нову сім`ю. ремонтні роботи вона продовжувала самостійно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 другий позивач. У 2018 році будівництво та облаштування будинку завершилось. 19.07.2018 шлюб між відповідачем та ОСОБА_1 розірвано. У 2019 вона дала доручення сину ОСОБА_5 зробити замовлення на виготовлення технічного паспорта на вказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , спадкоємців після смерті якого немає. 23.04.2023 їй стало відомо, що 07.01.2023 її знато з реєстрації у даному будинку; 25.04.2023 ОСОБА_2 стало відомо, що 17.01.2023 відповідач виписав і його з житлового будинку. Відповідач 25.07.2022 одноособово оформив на себе право власності на такий. Забезпечення позову у вигляді заборони на вчинення дій щодо фактичного виселення і на вчинення перешкод у користуванні спірним будинком АДРЕСА_1 не є занадто обтяжливим, не створює надмірних обмежень чи обтяжень, а з огляду на предмет спору та суть позовних вимог, адекватно відповідатиме завданню забезпечення позову та унеможливить зловживання правами, які оспорюються.

Згідно ч. 1 ст. 153 та ч.2 ст.247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум ВСУ України у п. 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів спрямованих на їх забезпечення.

При цьому, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як встановлено судом, сторона позивача вже зверталася до суду з заявою про забезпечення позову та просила забезпечити позов шляхом: накладення заборони відчуження будь яким способом нерухомого майна, яке є предметом спору, а саме, будинку АДРЕСА_1 ; а також накладення заборони на вчинення дій щодо виселення і на вчинення перешкод в користуванні спірним будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду від 01.05.2023 було частково задоволено заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Шеіна Анни Андріївни, ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні та з метою забезпечення позову вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду по справі законної сили, накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 ; в іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Як вбачається, жодних інших, відмінних підстав для забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо виселення і на вчинення перешкод в користуванні спірним будинком АДРЕСА_1 у заяві не наведено.

А тому в забезпеченні позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо виселення і на вчинення перешкод в користуванні спірним будинком слід відмовити, оскільки такі не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Шеіна Анни Андріївни про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

СуддяД. А. Кукса