Дата документу 05.04.2024
Провадження № 2-др/334/24/24
05 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Новікової Н.В.,
за участі секретаря судового засідання Сухової С.М.,
11.03.2024 року у вище вказаній справі Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким вище вказаний позов було задоволено частково.
Заяву обгрунтовує тим, що при винесенні даного рішення судом не було вирішено питання про ухвалення позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 2 936,18 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 858,88 грн., також не вирішено питання про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 2 500 грн.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.
Представник відповідача судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При винесенні даного рішення судом не було вирішено питання стосовно позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 2 936,18 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 858,88 грн., з приводу якої сторони подали докази.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім цього, згідно з п. 3 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
Також у постанові від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд зазначив, що оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Таким чином, факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача коштів в розмірі 2 936,18 грн., які з позивача стягнуто на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню та які підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки відпала підстава, на якій вони були отримані.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати які складаються з судового збору в загальному розмірі 858,88 грн.
Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 2 500 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки були вирішенні при ухваленні рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 р., яким стягнуто з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
На підставі наведеного та керуючись cт.141, 270 ЦПК України, суд, ст.1212 ЦК України,-
Заяву задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 936,18 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 858,88 грн.
У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 2 500 грн.- відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: