Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з нерухомого майна

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з даним позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі за текстом - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач є власницею 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доданою до позовної заяви копією договору купівлі-продажу від 28.12.2000. Іншими власниками по 1/3 частки зазначеної квартири є її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті сина ОСОБА_4 у неї виникла необхідність в оформленні спадкових прав, в зв`язку з чим, позивач звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на 1/3 частки вищезазначеної квартири, яка належала її сину ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_3 написав заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь, тобто, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті сина ОСОБА_4 .

Після спливу 6-ти місячного строку з дати смерті сина позивач звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак була поінформована державним нотаріусом Марущак Світланою Валентинівною про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки квартири, яка належала померлому сину, оскільки на підставі постанови від 19.04.2010 по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції накладено арешт всього належного йому нерухомого майна, що підтверджує виданою нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З метою зняття арешту позивач звернулась із заявою до відповідача та отримала Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та відповідь, в якій відповідач зазначив, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 1-703 від 15.01.2010. 22.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа ВП № НОМЕР_2 стягувачу, надати більш детальну інформацію неможливо, у зв`язку із знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання та запропоновано звернутись до суду з метою вирішення питання зняття арешту.

В 2010 році Вироком Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, основне покарання за даним вироком він відбув, та за сумлінну поведінку в порядку умовно-дострокового звільнення був звільнений в 2013 році. Зазначений вирок не має можливості долучити, оскільки їй невідомо номер кримінального провадження.

Наявність арешту на нерухоме майно обмежує позивача в реалізації спадкових прав, враховуючи відсутність інших способів захисту порушеного права на спадкове майно, остання змушена звернутись за захистом порушених прав до суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, справу розглядати за його відсутності.

Представником позивача подана відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти доводів викладених у відзиві, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є власницею 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується доданою до позовної заяви копією договору купівлі-продажу від 28.12.2000. Іншими власниками по 1/3 частки зазначеної квартири є її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 10).

Після спливу 6-ти місячного строку з дати смерті сина позивач звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, була поінформована державним нотаріусом Марущак Світланою Валентинівною про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки квартири, яка належала померлому сину, оскільки на підставі постанови від 19.04.2010 по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції накладено арешт на все належне йому нерухоме майно, що підтверджується виданою нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11).

З метою зняття арешту позивач звернулась із заявою до відповідача та отримала Витяг з Єдиною реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та відповідь, в якій відповідач зазначив, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 1-703 від 15.01.2010, та 22.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа ВП НОМЕР_2 стягувачу, надати більш детальну інформацію неможливо, у зв`язку із знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання та запропоновано звернутись до суду з метою вирішення питання зняття арешту (а.с.12-13).

За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Ураховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.

Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2010 році, на даний час виконавчі провадження завершені, однак, арешт, накладений на майно боржника, знято не було.

На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її сина.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 264, 268, 265, 212 -218, ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити;

Зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належало за життя ОСОБА_4 , накладений постановою відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 19.04.2010 року, реєстраційний номер обтяження 9748249;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 04208, м. Київ, просп. Георгія Гонгадзе, буд. 5Б, );

Третя особа - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора (адреса: 04108, м. Київ, просп. Правди, буд. 33, ;

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк