Справа №381/3138/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/4000/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалося, через різні характери та погляди на життя. На даний час шлюб існує лише юридично. Спільне господарство сторони не ведуть, примирення не можливо. На підставі викладеного, просила суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.06.2011 року виконкомом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області за актовим записом №3.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено, шлюб між стороанми розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення у справі та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позову.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

28.03.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у праві. В обґрунтування клопотання заявник зазначав, що бажає приймати участь у судових засіданнях по даній справі, проте позбавлений можливості це здійснити, оскільки перебуває на службі у військовій частині та бере участь у виконанні завдань на сході України.

Дослідивши вищевказане клопотання колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що воно не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору,у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З даного приводу Верховний Суд сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Приклади подібного судового активізму знайшли своє відображення в ухвалах про зупинення провадження Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2022 по справі 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 по справі 461/5209/19, від 29 серпня 2022 року в справі N 461/5209/19 та в інших.

У вказаних справах Верховний Суд зупиняв провадження, оскільки сторонами надані докази перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

У постанові від 21.12.2022 по справі 456/2541/19 Касаційний цивільний суд Верховного Суду погодився з зупиненням провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі ЗСУ. Суд проаналізував довідку командира, згідно з якою позивач перебуває у складі військової частини, що входить до складу ОТУ, залучена та бере безпосередню участь «у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях».

Також Касаційний цивільний суд Верховного Суду визначав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом (постанова від 29.03.2023 по справі 756/3462/20).

Отже, самі по собі довідки та накази про перебування сторони на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження по справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо.

В даному випадку матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що підрозділ, в якому ОСОБА_1 проходить військову службу, переведений на воєнний стан, зокрема бере участь у виконанні бойових завдань.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 28.03.2024 року сторони по справі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 03.06.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Виконкомом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач чітко висловила своє бажання на розірвання шлюбу, а примушування особи до продовження шлюбних відносин та їх збереження є порушенням права людини на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Однією з підстав незгоди з оскаржуваним рішенням апелянт зазначав про те, що просив слухати справу в його присутності та повідомив суд, що не може з`явитися у судове засідання, оскільки проходить військову службу, однак всупереч зазначеного суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, хоча мав зупинити розгляд справи.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 не надав до суду доказів того, що підрозділ, в якому ОСОБА_1 проходить військову службу бере участь у виконанні бойових завдань, відтак у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що до своєї заяви відповідач долучив копію військового квитка. При цьому вказаний військовий квиток не свідчить про те, що на момент розгляду справи апелянт перебував у зоні бойових дій, що б унеможливило продовження розгляду справи.

Окремо колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно вищевказаного військового квитка військова частина відповідача перебуває у м. Полтава, й це не свідчить про неможливість особи приймати участь в судовому засіданні, оскільки процесуальним законодавством передбачена можливість особи брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до суду із відповідною заявою.

Окрім вищевказаного свою незгоду з оскаржуваним рішенням апелянт обґрунтовував ще й тим, що сторони продовжують підтримувати сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти такі посилання пелянта.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певної дії або відсутність певної обставини обов`язок доведення такої обставини чи вчинення дії покладається на ту сторону, яка стверджує про їх існування. У разі ненадання таких доказів суд визнає обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Всупереч вищевказаним правовим нормам, апелянтом не було надано до суду докази підтримання сімейно шлюбних відносин та ведення сімейного господарства з позивачем, відтак вищевказані твердження апелянта лишилися голослівними. Окрім того апеляційний суд зазначає, що ведення спільного господарства не має вирішального значення у вирішенні питання про розірвання шлюбу.

Окремо в своїй апеляційний скарзі апелянт зазначив також про те, що в даній справі суд повинен був вирішити питання щодо розподілу обов`язків батьків утримувати дитину в разі розірвання шлюбу.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вищевказані твердження апелянта, оскільки даний спір передбачає лише вирішення питання щодо розірвання шлюбу. Питання щодо розподілу обов`язків утримувати дитину в разі розірвання шлюбу є окремими відносинами, які підлягають окремому вирішенню.

Іншим доводом апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення були твердження про те, що судом було порушено правила підсудності, оскільки дана справа мала розглядатися в Коростишівському районному суді Житомирської області, оскільки відповідач зареєстрований в Коростишівському районі Житомирської області.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із вищевказаними твердженнями апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має постійне місце проживання у м. Фастів, відтак Фастівським міськрайонним судом Київської області було правомірно розглянуто дану справу.

Окрім того, у відповідності до положень ст. 378 ЦПК України питання порушення правил підсудності може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції лише у випадку, якщо заперечення щодо територіальної підсудності справи заявлялися стороною справи у суді першої інстанції, що в даному випадку відсутнє.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько