УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 487/3012/20

провадження № 61-4111ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про відшкодування 330 220,80 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заводський районний суд м. Миколаєва рішенням від 14 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнив частково.

Зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 стягнув завдану матеріальну шкоду у розмірі 330 220,80 грн та 6 302,30 грн судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відмовив.

Додатковим рішенням від 07 вересня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва доповнив рішення від 14 серпня 2023 року, зазначивши таке: «Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 61 000,00 грн».

Миколаївський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2023 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2023 року змінив, доповнивши резолютивну частину абзацом такого змісту: «Зобов`язати ОСОБА_1 передати Службі відновлення та розвитку інфраструктури в Миколаївській області залишки автомобіля MAZDA CX7, державний номер НОМЕР_1 , після повного відшкодування Службою відновлення та розвиту інфраструктури у Миколаївській області матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 330 220,80 грн». Додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року змінив, зменшивши суму стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу з 61 000,00 грн до 41 500,00 грн.

Ухвалою від 11 березня 2024 року Миколаївський апеляційний суд відмовив Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області у роз`ясненні постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року, з урахуванням додаткової постанови від 14 лютого 2024 року.

21 березня 2024 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області подала касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 березня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у цій справі зазначена у розмірі 330 220,80 грн, тобто не перевищує суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2024 року був встановлений у розмірі 3 028,00 грн (3 028,00 х 250 = 757 000,00).

Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України ухвала суду є різновидом судового рішення.

Отже, ухвала суду апеляційної інстанції у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Посилань на винятки, визначені в пункті 2 частини третої статті 389 ЦПК України касаційна скарга не містить, а колегією суддів наявність таких підстав не встановлена.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров