КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7852/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на праві приватної спільної сумісної власності позивачу, а також ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1 .

В квітні 2021 року у позивача виникла потреба у користуванні спірною квартирою.

Позивач зазначає, що заздалегідь повідомила співвласників про намір вселитися до вказаної квартири, але ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , знаючи, що вона є співвласником цієї квартири, навідріз відмовилися надати їй ключі від вхідних дверей до квартири і не впустили її до житла. Працівники поліції, які прибули на її виклик, пояснили, що вони не мають повноважень втручатися в наявний конфлікт і рекомендували позивачу звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

29 липня 2021 року, все ще плекаючи надію на порозуміння з відповідачами, з метою досудового врегулювання спору, позивач направила ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 листи з проханням не перешкоджати їй в законному праві проживати в квартирі АДРЕСА_1 .

Однак, вказана пропозиція була проігнорована.

Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями порушують її право проживати у вказаній квартирі, вільно користуватися своєю власністю.

Відтак, просила суд зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 усунути перешкоди у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири та передачі ключів від квартири.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_6 , який відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації від 04.12.2000 року (копія якого наявна в матеріалах справи) до участі у розгляді справи не був залучений, хоча він є одним із співвласників квартири, в яку бажає вселитись позивач - ОСОБА_2 , що є порушенням норм процесуального права.

Оскільки Подільським районним судом м. Києва від 06.12.2023 року прийнято рішення відносно усунення перешкод у користуванні власністю відносно майна, співвласником якого є також ОСОБА_6 , який не брав участі у розгляді справи, таким чином порушено норми процесуального права, яке тягне за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Зазначає, що між співвласниками не проводився поділ квартири, та відповідно ОСОБА_2 не виділялась в натурі частка в даній квартирі. Стосовно твердження позивача, що їй належить на праві власності визначена конкретна кімната у спільній квартирі нічим не підтверджена та до суду з даного питання не було надано жодного доказу, тому у позивача немає визначеної кімнати, якою б вона володіла.

Разом з тим, звертає увагу суду, що матеріалами справи не підтверджені факти вчинення перешкод позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Також вказує, що в судовому засіданні було допитано свідка, заявленого позивачем, а саме ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, однак дані свідчення не можуть вважатися належними, оскільки ОСОБА_7 є зацікавленою особою та надає свідчення в інтересах своєї дочки, яка в даному випадку виступає позивачем по справі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов повністю та просив відшкодувати витрати у розмірі 3 000 грн, тому суд вважав, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, а саме: з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації від 04.12.2000, наданого представником відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (в рівних долях) належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, право власності ОСОБА_2 підтверджується інформаційною довідкою від 17.11.2021 року КВ-2021 №44298, складеною комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», де зазначено, що 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної адміністрації від 04 грудня 2000 року (наказ №1352), та зареєстрованого в Бюро 11 грудня 2000 року за реєстровим №1656.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме, права користування та розпорядження житловим приміщенням.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що в квітні 2021 року відповідачі не впустили позивача до спірної квартири, хоча остання має там свою кімнату.

Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 155 Житлового кодексу України власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі зазначених норм діючого законодавства, право власності позивача на частину квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в користуванні власністю та вселення позивача в спірну квартиру.

За ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 тис. грн, то судом зазначено наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст.1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і в п.47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п.48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача були надані копія договору про надання правової допомоги від 26.07.2021, платіжні доручення про оплату та акт здачі - приймання виконаних робіт, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку

Разом з тим, з урахуванням того, що відповідач визнав позов повністю та просив відшкодувати витрати у розмірі 3 000 грн, суд вважав, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягала до задоволення, а саме, з відповідачів на користь позивача суд вважав необхідним стягнути суму витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважав, що з відповідачів на користь позивача підлягають до солідарного стягнення витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 337,46 грн.

Згідно зі ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення та стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 227 грн з кожного та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 84 грн 36 коп. з кожного.

Також слід стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 750 грн з кожного.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн з кожного та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 84 (вісімдесят чотири) грн 36 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) грн з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: