РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Меженна Вікторії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач, в особі представника адвоката Меженна В.І., яка діє на підставі Доручення Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги № 487 від 31.07.2023 року, ордеру серії АО № 1107214 від 20.11.2023 року, засобами поштового зв`язку звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 107384,47 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, позивач, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.03.2022 року у спадковій справі № 1/2021, зареєстроване в реєстрі № 293, а також Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68737725 від 25.03.2022 року. Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 06.08.2021 року за № 243, яку отримала приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., вартість спадкового майна складала 110034,79 грн.

Після тримання Свідоцтва про право на спадщину позивач подав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера № 3275/І-0700-22-3 від 12.08.2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. У відповідь на заяву йому було повідомлено, що його заяву разом з відповідними документами передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки померлий пенсіонер ОСОБА_2 перебував на обліку саме там.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з приводу виплати недоотриманої пенсії померлого. У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.10.2023 року № 16711-17159/І-05/8-0800/23 зазначено, що виплата розрахованої суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 буде проведена в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеного Постановою КМУ № 1165 від 10.11.2021 року, розмір такої становить 82292,14 грн. та зазначено, що 24.07.2023 року та 13.09.2023 року на його особистий рахунок було перераховано 557,32 грн. та 2093,00 грн. відповідно. Станом на 11.10.2023 року залишок невиплачених коштів, який обліковується в переліку боргів на виплату ВПО становить 76641,82 грн.

Позивач вважає такі дії пенсійного органу щодо зменшення (згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.08.2021 року за № 243, яку отримала приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., вартість спадкового майна складала 110034,79 грн. та невиплата належних йому коштів у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вважає, що, як спадкоємець, має право на отримання всієї належної суми пенсії, що належала пенсіонерові (спадкодавцю) і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України та має право на отримання пенсії у порядку спадкування, без будь-яких обмежень.

При цьому, звертає увагу на те, що аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19.

Позивач успадкував належні спадкодавцю суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Свідоцтво про право на спадщину від 25.03.2022 року не оспорено та є чинним Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органом Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: від 18.04.2022 року у справі № 428/3913/20.

Позивачем не заперечується факт того, що на його особистий рахунок відповідачем частково перераховано виплати: 24.07.2023 року у сумі 557,32 грн. та 13.9.2023 року у сумі 2093,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку, однак вважає, що залишок невиплачених коштів становить: 107384,47 грн. = 110034,79 грн. (згідно Свідоцтва про право на спадщину від 25.03.2022 року) 557,32 грн. (виплата від 24.07.2023 року) 2093,00 грн. (виплата від 13.09.2023 року), яка підлягає стягненню з відповідача без будь-яких обмежень.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 року, було прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Меженна В.І. до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування, та її розгляд був визначений в порядку загального позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

27.12.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через підсистему «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Згідно відзиву, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не погоджується з позовними вимогами, вказує що 23.03.2022 року позивачем надано заяву про виплату недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 , який був внутрішньо переміщеною особою з відповідними документами. Розмір недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 склала 82292,14 грн., яка обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області в Переліку боргів та виплати відповідно до постанови КМУ від 10.11.2021 року № 1165. В межах відповідного фінансового ресурсу в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 на зазначений позивачем розрахунковий рахунок банківської установи здійснені наступні виплати: 24.07.2023 року виплачена 557,32 грн. 13.09.2023 року виплачено 2093,00 грн. Станом на 11.10.2023 року залишок невиплачених коштів, який обліковується в Переліку боргів на виплату внутрішньо переміщеним особам становить 79641,82 грн. Залишок недоотриманої пенсії буде виплачений в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165.

Вказує, що частиною першою статті 46 Закону № 1058 визначено терміни поновлення виплати пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отримання пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії.

При наданні відповіді на запит нотаріуса щодо суми недоотриманої пенсії органи Пенсійного фонду України вказують розмір недоотриманої сум пенсії на дату формування довідки про суму недоотриманої пенсії та обов`язково зазначають, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину.

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлено статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування2 (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-ІV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-ІV члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 52 Закону № 1058-ІV передбачено, що у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат просив врахувати, що судові витрати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, повинні відшкодовуватись з Державного бюджету.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2024 року0 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

19.01.2024 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає, що у відзиві відповідач не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а наведені ним у відзиві заперечення підлягають відхиленню. Позивач вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що оскільки він звернувся до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 лише 29.03.2022 року, тому недоодержана пенсія повинна бути зменшена та її розмір складає 82292,14 грн. оскільки ці посилання відповідача спростовуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.03.2022 року. Тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання з розгляду справи сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

19.02.2024 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку надійшла спільна заява позивача та його представника про розгляд справи без їх участі на підставі наданих письмових доказів.

18.03.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через підсистему «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. При вирішенні справи по суті представник відповідача ОСОБА_3 просить врахувати надані пояснення.

З огляду на те, що учасників справи належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, враховуючи заяви представників а також те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шахтарськ Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим 31.03.2021 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франковськ).

Позивач, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.03.2022 року у спадковій справі № 1/2021, зареєстроване в реєстрі № 293, а також Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68737725 від 25.03.2022 року. Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі довідки Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 06.08.2021 року за № 243, яку отримала приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., вартість спадкового майна складала 110034,79 грн.

Після тримання Свідоцтва про право на спадщину позивач подав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера № 3275/І-0700-22-3 від 12.08.2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Згідно відповіді на заяву йому було повідомлено, що заяву разом з відповідними документами передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки померлий пенсіонер ОСОБА_2 перебував на обліку саме там.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з приводу виплати недоотриманої пенсії померлого. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.10.2023 року № 16711-17159/І-05/8-0800/23, виплата розрахованої суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 буде проведена в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеного Постановою КМУ № 1165 від 10.11.2021 року, розмір такої становить 82292,14 грн. та зазначено, що 24.07.2023 року та 13.09.2023 року на його особистий рахунок було перераховано 557,32 грн. та 2093,00 грн. відповідно. Станом на 11.10.2023 року залишок невиплачених коштів, який обліковується в переліку боргів на виплату ВПО становить 76641,82 грн.

Станом на час звернення позивача до суду, а також станом на час розгляду цієї справи, грошова сума, зазначена у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 25.03.2022 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М. а саме 110034,79 грн. позивачу у повному обсязі не виплачена.

Позивачем не заперечується факт того, що на його особистий рахунок відповідачем частково перераховано виплати: 24.07.2023 року у сумі 557,32 грн. та 13.9.2023 року у сумі 2093,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку, однак вважає, що залишок невиплачених коштів становить: 107384,47 грн. = 110034,79 грн. (згідно Свідоцтва про право на спадщину від 25.03.2022 року) 557,32 грн. (виплата від 24.07.2023 року) 2093,00 грн. (виплата від 13.09.2023 року), та вважає такі дії пенсійного органу щодо зменшення (згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.08.2021 року за № 243, яку отримала приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., вартість спадкового майна складала 110034,79 грн. та невиплата належних йому коштів у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно позовної заяви, позивач вказує, що, як спадкоємець, має право на отримання всієї належної суми пенсії, що належала пенсіонерові (спадкодавцю) і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України та має право на отримання пенсії у порядку спадкування, без будь-яких обмежень.

Оцінюючи законність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам, сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь- яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Як встановлено матеріалами справи, залишок недоотриманих пенсійних виплат складає 107384,47 грн., з урахуванням виплачених сум.

Твердження відповідача про те, що розмір недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 нараховано відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за три роки до дня звернення за виплатою недоотриманої пенсії не заслуговує на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому 25.03.2022 року приватним нотаріусом, у якому зазначено, що ОСОБА_1 успадкував право на недоотриману пенсію у сумі 110034,79 грн., належних спадкодавцеві на підставі довідки № 243 від 06.08.2021 року, наданої Головним управлінням Пенсійногофонду України в Запорізькій області.

Суд зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Тому сума пенсії, що належала спадкодавцю і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми в повному обсязі.

Положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до спадщини.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Верховний Суд у постанові від 06.07.2020 у справі № 750/8819/19, зауважив, що дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. При цьому суд зауважує, що право обирати спосіб отримання коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину належить позивачу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 377/612/17 від 06.02.2019 року.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-УИ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165, затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території».

У силу абз. 2 п. 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

П. 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абз. 2 п. 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абз. 2 цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за 9 місяців відповідного року зазначений в абзаці 2 цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Отже, Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить, громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-ІV, не можуть застосовуватись.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18.

Постанова КМУ від 10.11.2021 року № 1165 не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Верховною Радою України не приймались зміни до Закону № 1058-ІV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, тому застосувати до спірних правовідносин положення Порядку № 1165 не вбачається за можливе та є протиправним, оскільки Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 7 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому суд зауважує, що право обирати спосіб отримання коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину належить позивачу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 377/612/17 від 06.02.2019 року.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою результату.

Відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконанню судових рішень» (далі - Закон № 4901), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування є належним та ефективним способом захисту, оскільки виконання судового рішення про стягнення такої заборгованості буде здійснюватися в порядку, визначеному Законом № 4901 і прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів, а не згідно з Постановою КМУ від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на яку посилається відповідач у відзиві.

З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2023 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки вимоги позивача судом задоволені у повному обсязі, то необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073,84 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 268, 272-273, 354-353 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Меженна Вікторії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 107384,47 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,84 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Меженна Вікторія Іванівна, діє на підставі Доручення Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги № 487 від 31.07.2023 року, ордеру серії АО № 1107214 від 20.11.2023 року, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , адреса: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158Б.

Суддя В.О. Макаров