ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9209/22 Номер провадження 22-ц/814/566/24Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єгорова Сергія Олександровича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому прохав стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у сумі 15000,00 Доларів США

В обґрунтування позовних вимог ззначав, що 16 червня 2019 року о 02 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Шевченка, в м. Полтава в порушення п.16.11, зн 2.1 ПДР України, при виїзді з другорядної дороги не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_1 , рухаючись по головній дорозі. Внаслідок пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження.

Відразу після ДТП відповідач ОСОБА_2 , визнав свою вину у спричиненні ДТП та як наслідок погодився відшкодувати позивачу заподіяну шкоду, яка була оцінена сторонами ДТП в 15000 Доларів США.

Ураховуючи, що сума збитків була значною, відповідач не зміг відразу відшкодувати її грошима, а тому в зв`язку з погодженням суми боргу сторонами, було вирішено припинити зобов`язання відповідача щодо відшкодування шкоди замінивши його новим зобов`язанням по сплаті боргу (новація в позику).

На підтвердження виникнення нового зобов`язання відповідача перед позивачем та його істотних умов щодо суми боргу, відповідачем було надано розписку, написану ним власноруч 16.06.2019 року, за змістом якої відповідач зобов`язався повернути борг (позику) в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США в термін до 01.09.2019 року, про що надав відповідну розписку.

Станом на 30.08.2022 року зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, кошти не повернув. Незважаючи на неодноразові прохання позивача про повернення суми боргу (позики) ОСОБА_2 , добровільно відмовляється виконати своє зобов`язання та повернути кошти, що зумовило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів що між сторонами існують зобов`язання щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП які змінилися новим зобов`язанням по сплаті боргу.

Не погодившись із вказаним позовом, його у апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Єгоров Сергій Олександрович, посилаючись на невідповідність рішення нормам чинного законодавства, яке ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що 16.06.2016 відповідач власноручно написав розписку за змістом якої зобов`язався повернути позику отриману у позивача у сумі 15000 доларів США. Станом на 30.08.2022 вказане зобов`язання не виконав, позичені кошти не повернув.

Вказував, що судом не враховано, що розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми.

Також зазначив, що написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю у відповідача грошових коштів для відшкодування заподіяних збитків внаслідок пошкодження майна позивача, при цьому сторонами була узгоджена сума витрат, що пов`язана з ремонтом пошкодженого відповідачем автомобіля позивача. Спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання щодо оплати вартості ремонту автомобіля в сумі вираженій в грошовому еквіваленті до долара США.

Вважає, що наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу у зв`язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано винними у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 16.06.2019 року близько 02 год. 15 хв. у м. Полтаві по Європейській, 28 на перехресті з вул. Шевченка та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.

Встановлено, що 16 червня 2019 року о 02 год. 15 хв. по вул. Шевченка, в м.Полтава, гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_3 , в порушення п.16.11, зн 2.1 ПДР України, при виїзді з другорядної дороги не виконав вимогу дорожного знаку 2.1» Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. В той же час, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п.12.3, п.12.4, п.12.9б ПДР України, перевищив дозволену швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості чи безпечного об`їзду перешкоди та допустив зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo». Внаслідок пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження та водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Згідно оригіналу розписки від 16 червня 2019 року наданої до суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 . НОМЕР_5 , бере позику в сумі 15000 $ (п`ятнадцять тисяч доларів США в ОСОБА_1 , терміном до 1 вересня 2019 р., в зв`язку не виплатою суми зобов`язався сплачувати відсотки від суми 1% щоденно».

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 16.06.2019 року в сумі 15 000 доларів США, вказуючи на те, що відповідач, визнав свою вину у спричиненні ДТП та як наслідок погодився відшкодувати позивачу заподіяну шкоду, яка була оцінена сторонами ДТП в 15000 Доларів США, у зв`язку з чим і складено розписку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що документ під назвою розписка, який надано до суду не є договором позики так як не відповідає вимогам закону, щодо його укладення. Суд виходив з того, що позивач не довів факту укладення договору позики, а також отримання відповідачем позики у вказаній сумі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії".

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Сторони у справі не заперечують, що розписка від 16.09.2019 року була написана ОСОБА_2 , як гарантія відшкодування шкоди в наслідок ДТП, завданої належному позивачу автомобілю. Правова природа дослідженої у справі розписки не свідчить про боргові зобов`язання відповідача перед позивачем у відповідності до ст.1046 ЦК України та не підтверджує факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів в розмірі 15000 дол. США.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки передачі грошових коштів не відбулось, договір позики є неукладеним.

Розписка, надана відповідачем позивачу про зобов`язання повернути грошові кошти, не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до боргових зобов`язань, а саме: передумовою розписки не було факту надання позивачем відповідачу грошових коштів, у правовідносинах, що склалися між сторонами відсутні ознаки боргового зобов`язання, а умови повернення коштів є суперечливими.

Отже, судом не встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, дійсність та достовірність боргового зобов`язання спростована, факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі. Між сторонами відсутні ознаки боргового зобов`язання, що виключає право вимоги його виконання.

За змістом частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язання має правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно ч.2 ст.11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Із огляду на викладені норми матеріального права та фактичні обставини справи, правовідносини що склалися між сторонами врегульвані вказаними нормами.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, зводяться до загального цитування норм ЦК України та посилань на існування між сторонами домовленостей щодо повернення грошових коштів згідно написаної власноруч відповідачем розписки, в свою чергу доказів отримання відповідачем спірних коштів позивач не надав.

Приєднаний позивачем до справи оригінал розписки, за відсутності існування самого зобов`язання, не породжує настання наслідків із цим пов`язаних, оскільки розписка, сама по собі, не є договором та видається на підтвердження укладення договору позики та його умов, що врегульовано ст.1046 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначившись із характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми як боргу за розпискою. Натомість, позивачем не доведено належними доказами факт завдання йому шкоди відповідачем внаслідок ДТП, що мала місце 16.06.2019, вину останнього у її вчиненні та розмір завданої шкоди. Крім того, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2019 року, винуватцями ДТП визнано винними обох учасників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єгорова Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.04.2024.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль