КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2636/22 Головуючий у суді І інстанції Сенюта В.О.
Провадження № 22-ц/824/1404/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 найого користь 24 168,95 грну рахунок відшкодування матеріальноїшкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП)та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 17 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 143203а0кг, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 .

03 березня 2021 року в м. Києві на пр. Броварському, 15 сталася ДТП за участю транспортних засобів «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої забезпечений договором добровільного страхування автомобіль отримав механічні ушкодження.

Винним у скоєнні вказаної ДТП визнано відповідача постановою суду від 08 квітня 2021 року у справі № 755/5088/21.

На підставі заяви страхувальника від 05 березня 2021 року та наданого пакету документів було складеного страховий акт № АRX2742229 від 17 березня 2021 року, відповідно до якого позивач 18 березня 2021 року на виконання умов договору страхування здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 24 168,95 грн за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно рахунку № 00121 від 05 березня 2021 року.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована.

Посилаючись на те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до винної у ДТП особи відшкодувати завдану шкоду, позивач вважав свої права, передбачені статтею 27 Закону України «Про страхування» і статтями 993, 1187, 1194 ЦК України порушеними та просив відшкодовувати заподіяну майнову шкоду саме за рахунок відповідача, як винуватця ДТП.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» майновушкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 24 168,95 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Калініченко О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не заперечуючи факт вчинення ним ДТП та пошкодження з його вини забезпеченого договором добровільного страхування транспортного засобу, вказує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами заявлений ним до відшкодування розмір заподіяної майнової шкоди.

Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Проте, позивач не проводив і не надав суду висновок автотоварознавчого дослідження, хоча це, на думку відповідача, є єдиним доказом, яким можливо встановити розмір збитку, і саме на позивача покладено тягар доказування факту завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

На підтвердження необхідності проведення ремонтних робіт позивач надав рахунок № 00121 від 05 березня 2021 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 ,становить 24 168,95 грн, однак вказаний рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на здійснення такої операції, а носить лише інформаційний характер. Факт отримання товарів (послуг) обов`язково має бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг), тому в суду не було підстав брати до уваги як доказ в майбутньому понесених витрат на відновлення автомобіля потерпілого цей рахунок-фактуру, який не підтверджує виконання зобов`язань за договором страхування та в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є документом первинного бухгалтерського обліку.

Крім того, надані позивачем акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 05 березня 2021 року, рахунок № 00121 від 05 березня 2021 року, страховий акт № АRX2742229 від 17 березня 2021 року та розрахунок суми страхового відшкодування до цього акту мають низку неточностей та суперечностей або взагалі не відповідають вимогам чинного законодавства для визнання їх належними і допустимими доказами. Зокрема, перелік пошкоджених деталей, зазначений в акті огляду транспортного засобу,який складався без участі відповідача, відрізняється від переліку пошкоджень, що були вказані в протоколі, а саме кришка багажника не була пошкоджена.

Також незаконною вимогою позивача є відшкодування вартості ремонту запасних частин, які були при цьому використані (якщо такий ремонт вже відбувся і про це докази), тих запасних частин (агрегатів), які були пошкоджені і замість яких встановлені нові, про що зазначено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. Натомість надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких позивач в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що сума страхового відшкодування, яка сплачена ПрАТ «СК «АРКС» страхувальнику, була розрахована на підставі умов договору добровільного страхування № 143203а0кг від 17 листопада 2020 року. Виплата страхового відшкодування здійснена позивачем в межах страхової суми та фактичних витрат, які були понесені на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу відповідно до пункту 27.12 договору страхування та згідно статті 9 Закону України «Про страхування».

Таким чином, страхове відшкодування було розраховано та виплачено відповідно до рахунку, виставленого СТО, що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що 17 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Класік» № 143203а0кг, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault Logan», 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності (а.с. 23-30).

03 березня 2021 року о 10 год. 50 хв. в м. Києві на пр. Броварському, 15 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив пункт 13.1 ПДР України (а.с. 10, 11).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 рокуу справі № 755/5088/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння вказаного ДТП y вигляді штрафу (а.с. 13).

З відповіді від Національної поліції України № 519886 про ДТП та роздруківки з бази МТСБУ вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hyundai Accent» застраховано не було (а.с. 12, 15).

05 березня 2021 року власник пошкодженого транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту(а.с. 19).

Із рахунку ФОП ОСОБА_4 № 00121 від 05 березня 2021 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 24 168,95 грн (а.с. 18).

На підставі заяви страхувальника та наданого ним пакету документів, а також в результаті проведеного огляду пошкодженого автомобіля «Renault Logan» (а.с. 20-22), вказаного рахунку № 00121 від 05 березня 2021 року, а також розрахунку страхового відшкодування у справі № 1.003.21.0004964 (а.с. 17), було складеного страховий акт № АRX2742229 від 17 березня 2021 року (а.с. 16), відповідно до якого ПрАТ «СК «АРКС» 18 березня 2021 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 24 168,95 грн, а саме перерахувало ці грошові кошти на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_4 , про що свідчить копія платіжного доручення № 762094 (а.с. 9).

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено претензію про реґресні вимоги СУ/009191/4-1 від 07 травня 2021 року про відшкодування завданої шкоди у розмірі 24 168,95 грн. (а.с. 8), проте відповідачем не було вжито жодних дій для відшкодування завданих ним збитків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків, тому відповідач, як винна у ДТП особа, зобов`язаний в порядку суброгації сплатити позивачу фактичний розмір відшкодованої шкоди (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля) відповідно до вимог статей 993, 1194 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні

в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із пунктом 27.12 договору добровільного страхування № 143203а0кг від 17 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків із СТО (згідно із умовами пункту 27.13 договору).

Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 05 березня 2021 року, рахунку ФОП ОСОБА_4 № 00121 від 05 березня 2021 року, страхового акту № АRX2742229 від 17 березня 2021 року, розрахунку страхового відшкодування до нього та умов договору страхування № 143203а0кг від 17 листопада 2020 рокурозмір страхового відшкодування зазначеним страховим випадком склав 24 168,95 грн.

Ці кошти були сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 762094від 18 березня 2021 року на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_4 за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Renault Logan», 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено, що він на виконання пункту 27.12 договорудобровільного страхування наземного транспорту № 143203а0кг від 17 листопада 2020 року та на підставі статті 25 Закону України «Про страхування» виплатив страхувальнику страхове відшкодування, отже у нього виникло право у розмірі виплаченого страхового відшкодування пред`явити вимоги до винної особи в ДТП.

Заперечуючи проти заявленого розміру відшкодування, відповідач та його представник помилково посилаються на пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, оскільки ця норма не регулює виниклі правовідносини.

Також представник відповідача посилається на постанови Верховного Суду, які не є релевантними, виходячи зі змісту вказаних постанов та установлених обставин спірних правовідносин, які стосуються відшкодування шкоди в порядку суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні до винуватця ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів в якості підтвердження розміру заподіяної шкоди, а саме звіту (акту) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки договором страхування № 143203а0кг від 17 листопада 2020 року, укладеним між ПрАТ «СК «АРКС» та страхувальником, не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням звіту суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що перелік пошкоджених деталей, зазначений в акті огляду транспортного засобу,який складався без участі відповідача, відрізняється від переліку пошкоджень, що були вказані в протоколі, а саме кришка багажника не була пошкоджена.

Як встановлено судом першої інстанції, 03 березня 2021 року в м. Києві на пр. Броварському, 15 ДТП сталася за обставин того, що автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку, та від удару вказаний автомобіль зазнав пошкоджень задньої частини.

Відповідно до схеми місця ДТП та протоколу огляду транспортного засобу від 03 березня 2021 року автомобіль «Renault Logan» мав пошкодження задньої частини, зокрема, бампер задній, парктроник та рамка номерного знаку, яка знаходиться на кришці багажника. Тобто, рамка номерного знаку, які і сам номерний знак, є складовою кришки багажника, що передбачено специфікою моделі даного автомобіля, тому при пошкодженні зазначеної складової пошкоджень зазначає і кришка багажника.

Під час огляду цього транспортного засобу 05 березня 2021 року було встановлено, що кришка багажника зазнала деформації, у зв`язку з чим для відновлення її попереднього стану необхідний ремонт і окраска, що також підтверджується фотоматеріалами, долученими до відповідного акту.

Доказів того, що на вказаному транспортному засобі до або після ДТП були інші пошкодження, які не є характерними для ДТП, яка мала місце 03 березня 2021 року і в якій автомобіль був пошкоджений, відповідачем не надано, отже його доводи є безпідставними.

Таким чином, з огляду на те, що ПрАТ «СК «АРКС» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплачена позивачем на користь потерпілої особи сума матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, у розмірі 24 168,95 грн підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній