ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м.Суми

Справа №367/4609/23

Номер провадження 22-ц/816/572/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року в складі судді Колодяжного А.О., ухваленого в м. Глухів, -

в с т а н о в и в :

24 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (далі ДП «УДАП») про стягнення 60751,44 грн заборгованості по заробітної плати та 169716,18 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 травня 2022 року заявниця була звільнена з роботи за угодою сторін. На день звільнення відповідач нарахував, але не виплатив 60751,44 грн заробітної плати за січень, березень і травень 2022 року. Крім того, на підставі ст. 117 КЗпП України позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2022 року по 19 січня 2023 року в сумі 169716,80 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «УДАП» на користь ОСОБА_1 60751,44 грн заборгованості по заробітній платі.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «УДАП» на користь держави 1073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, тобто встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні був продовжений на строк дії карантину. Крім того, оскільки з 19 липня 2022 року було зменшено строк обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з одного року до шести місяців, тому позивачка вважає, що період з 19 травня 2022 року по 18 липня 2022 року слід рахувати виходячи з річного строку обрахування середнього заробітку, що включає два місяці, а період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року виходячи з 6-місячного строку. Відтак, загальний строк, який слід брати для розрахунку середнього заробітку становить 8 місяців.

В частині задоволених вимог позову рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 22 січня 2019 року ОСОБА_1 працювала в ДП «УДАП» на посаді начальника відділу землевпорядкування та кадастру (а.с. 11-15).

Наказом від 18 травня 2022 року № 17-к ОСОБА_1 звільнена з 19 травня 2022 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ДП «УДАП» за січень, березень і травень 2022 року всього нарахувало ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 60751,44 грн, однак не виплатило її (а.с. 35-36).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 755/12623/19, та виходив з того, що до вказаних вимог застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відтак, оскільки позивачка звернулась з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після того як пройшло більш ніж рік після звільнення, суд не знайшов підстав для задоволення позову в цій частині.

Проте з вказаними висновками місцевого суду апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Зазначені статті 47, 116, 117 та 233 КЗпП України були викладені у новій редакції на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року.

Як зазначалось вище, 18 травня 2022 року позивачка була звільнена з роботи і у цей день, тобто у останній робочий день, відповідач мав здійснити повний розрахунок з працівницею, чого не зробив. Відтак, починаючи з 19 травня 2022 року права позивачки вважаються порушеними і редакції статей 47, 116, 117 та 233 КЗпП України, які були чинними до 18 липня 2022 року не містили обмеження щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а період обчислення середнього заробітку обмежувався днем фактичного розрахунку, яким також вважався день ухвалення відповідно судового рішення про стягнення таких сум.

З позовом у цій справі заявниця звернулася 24 червня 2023 року, тобто коли редакції зазначених норм трудового законодавства вже були змінені, період розрахунку середнього заробітку обмежився 6 місяцями, а строк звернення до суду 3 місяцями.

Водночас, відповідно до ч. 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зазначена норма ч. 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України діє з 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено на всій території України карантин з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не порушила вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо 3-місячного строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки тримісячний строк звернення до суду на час дії карантину був продовженим, позов подано до суду 24 червня 2023 року, а карантин відмінено з 30 червня 2023 року.

Посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 є помилковими, оскільки суд касаційної інстанції у вказаній цивільній справі не робив жодних висновків про застосування встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду з позовом поряд з дією норми ч. 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України щодо продовження тримісячного строку на строк дії карантину.

Оскільки суд першої інстанції зазначених вище положень трудового законодавства не врахував, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених в цій частині вимог.

Оскільки період для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується 6 місяцями, тому апеляційний суд здійснює відповідні розрахунки кількості робочих днів за період з 19 травня 2022 року по 19 листопада 2022 року, яка становить 132 робочі дні.

Наведений позивачкою розрахунок періоду для обчислення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19 травня 2022 року по 19 січня 2023 року, що становить 8 місяців, суперечить статтям 116 і 117 КЗпП України як у редакції, яка діяла станом на 18 липня 2022 року, так і чинній редакції, яка діє з 19 липня 2022 року.

Згідно з абз. 4 і 5 п. 2 глави ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану (абз. 7 п. 2 глави ІІ Порядку).

Оскільки звільнення позивачки відбулось у травні 2022 року, тому до розрахунку мають братись останні два календарних місяці роботи перед звільненням, тобто березень і квітень 2022 року.

У відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ДП «УДАП» відсутня інформація про нараховану і виплачену заробітну плату позивачці за квітень 2022 року, а за березень 2022 року нарахована, але не виплачена заробітна плата є меншою за заробітну плату, яка була нарахована і виплачена у січні та лютому 2022 року. При цьому матеріали справи не містять відомостей про кількість відпрацьованих позивачкою днів у березні 2022 року, а тому для обчислення середньоденного заробітку позивачки апеляційний суд бере до уваги заробітну плату за січень і лютий 2022 року, яка становить по 15390 грн щомісяця.

Відтак, за січень і лютий 2022 року ОСОБА_1 всього було нараховано 30780 грн за 39 робочих днів, тобто середньоденний заробіток позивачки становить 789,23 грн (30780 грн / 39 робочих днів), а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2022 року по 19 листопада 2022 року, тобто за 132 робочих дні, становить 104178,36 грн (789,23 грн * 132 робочих дні).

Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню на суму 104178,36 грн, а рішення суду в цій частині слід скасувати.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольняються на 61% (104178,36 грн від 169716,80 грн), тому за подання позову за рахунок відповідача позивачці слід компенсувати 1035,27 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги 1552,91 грн судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати і прийняти нову постанову.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 104178 грн 36 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2022 року по 19 листопада 2022 року з наступним утриманням податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 1035 грн 27 коп. судового збору за подання позову та 1552 грн 91 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов