12.04.2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року

м.Харків

Справа 642/1626/24

Провадження 2/642/736/24

Суддя Ленінського районного суду м.Харків Петрова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2024 до Ленінського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій він просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Холодногірському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №367.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 справа надійшла в провадження судді цього ж суду ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, так як відповідно до Інформації з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 02.04.2024 відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості зробити запит до порталу електронних сервісів з метою встановлення місця реєстрації відповідача для визначення територіальної підсудності, а також позбавлений можливості викликати відповідача у судове засідання для з`ясування обставин справи.

12.04.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій він зазначає, що станом на день звернення до суду йому невідоме нове місце проживання відповідача. Також вказує, що останнє відоме місце перебування/проживання відповідача є АДРЕСА_2 , де позивач була зареєстрована одразу після отримання посвідки на постійне проживання.

Проте, як вбачається із долучених до позовної заяви документів, жодного доказу щодо місця перебування/проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 матеріали справи не містять (копія посвідки на постійне проживання відповідача тощо).

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до ч. 3ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, її слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з аналогічним позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 260, ч. 2 ст. 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Наталя ПЕТРОВА