_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1313/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 10.06.2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 421, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилась дитина, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом.

Спор з приводу проживання дитини відсутній. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати та послуги адвоката з правничої допомоги на загальну суду у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 20.12.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Із позовної заяви вбачається, що місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_1 . Відповідно відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 20.12.23 року ОСОБА_2 по м.Одесі та Одеській області не значиться./а.с.18/.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дрогомирецький Р.О. до судового засідання не з`явились, через канцелярію суду позивач надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі.

Відповідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, із позову вбачається, що місце проживання та контактні дані відповідача невідомі, тому відповідач належним чином повідомлявся відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /до шлюбу « ОСОБА_3 »/ 10.06.2011 року уклали шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 421, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.06.2011 року./а.с.5/.

Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із копії свідоцтва про народження, яке видано 13.01.2012 року серія НОМЕР_2 , батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.10/.

Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, матеріальних претензій не існує.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що вона просить стягнути з відповідача послуги адвоката Дрогомирецького Р.О. з надання правничої допомоги, які складають загальну суму 10000 грн., та всі докази додано до позову, зокрема ордер адвоката № 1295754, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, та документ, який має назву англійською мовою «Invoice», який частково складено на англійської мові, а частково на українській мові та зазначено «Total» ? 10,000./а.с.12/.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд критично відноситься до наданого до позову документу під назвою «Invoice», по-перше, оскільки цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою, тому і документи повинні подаватись до суду на державній мові, до письмових доказів, навіть частково викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином, по друге, суд не може прийняти вказаний документ, як договір про надання правничої допомоги, оскільки відсутні підписи сторін, які б свідчили про згоду з умовами та наслідками укладеного договору, по третє, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, банківських квитанцій, актів-прийому передачі правничих послуг тощо), однак вказані докази в матеріалах справи відсутні.

Тому, вимоги позивача про стягнення правничої допомоги не підлягають задоволенню, однак в матеріалах справи є квитанція від 23.10.2023 року про сплату представником позивача судового збору в розмірі 1073,60грн. грн./а.с.4/, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн., що відповідає нормам ст.141 ЦПК України, зокрема стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 / до шлюбу « ОСОБА_3 »/ та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.06.2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 421, які від шлюбу мають дитину розірвати.

Шлюб між ОСОБА_1 / до шлюбу « ОСОБА_3 »/ та ОСОБА_2 , вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1073 /одна тисяча сімдесят три/ гривень 60 копійок.

В решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2024 року.

Суддя Гниличенко М. В.