КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7605/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3567/22

10 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Гончарука В.П., у цивільній справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування за законом.

В позові просила суд встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Києва та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Києва в період часу з вересня 2014 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім'єю без реєстрацію шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Також просила змінити черговість одержання права на спадкування та одержати право на спадкування із спадкоємцем другої черги ОСОБА_1 .

У вересні 2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Дереза Тетяна Павлівна подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

В обгрунтування клопотання зазначала, що позивач ОСОБА_2 мобілізована та проходить службу у складі Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_1 з 28 січня 2023 року по теперішній час, що підтверджується оригіналом довідки від 23 травня 2023 року № 1843/5792.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування за законом зупинено до звільнення позивача ОСОБА_2 з лав Збройних Сил України.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, 30 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до необгрунтованого зупинення провадження у справі та перешкоджає подальшому розгляду справи.

Посилається також на те, що станом на дату подання апеляційної скарги з військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь від 24.01.2024 року за № 1843/1330, відповідно до якої ОСОБА_2 не проходить військової служби у військовій частин в НОМЕР_1 .

Вказує на те, що відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов?язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тобто, конструкція п.2 п.1 ст.251 ЦПК України, на думку апелянта, дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов'язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

Вважає, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_2 перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведенні на воєнним стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки до суду не наданий наказ по особовому складу.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст .251 ЦПК України, суд першої інстанції зробив висновок, що позивач ОСОБА_2 з 28 січня 2023 року перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 23.05.2023 року № 1843/5792, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Однак, враховуючи отриману відповідь військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 року №1843/1330, відповідно до якої ОСОБА_2 не проходить військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового та невмотивованого рішення про зупинення провадження у справі.

01 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Дерези Тетяни Михайлівни.

У вказаному відзиві представник позивачки зазначає, що інформація, викладена у відповіді військової частини НОМЕР_1 , яку долучили до апеляційної скарги та яка надійшла на адресу адвоката ОСОБА_5 , не відповідає дійсності, оскільки на вказаній відповіді відсутня печатка військової частини НОМЕР_1 , а також підпис командира військової частини полковника ОСОБА_6 не відповідає його справжньому підпису.

Вказує на те, що позивачем ОСОБА_2 на запит командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 отримано оригінал відповіді, яка була насправді надіслана на запит адвокату Демченко О.Б. від 07.02.2024 року.

До відзиву позивачем було надано оригінал довідки за формою 5 з печаткою військової частини НОМЕР_1 , виданої їй станом на 20 березня 2024 року про те, що вона дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Окрім того, зазначає, що у відповіді на запит адвоката Демченко О.Б., яку дійсно було направлено військовою частиною, чітко вказано про те, що солдат ОСОБА_2 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28.01.2023 року по теперішній час. Військова частина на цей час бере участь у виконанні бойових завдань, у тому числі, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримані озброєної агресії рф проти України, тому стосовно надання військовою частиною НОМЕР_1 можливості ОСОБА_2 брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції повідомляють, що такої можливості військова частина не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Дерези Тетяни Павлівни про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що позивач на даний час проходить військову службу у рядах Збройних Сил України по захисту територіальної цілісності України у зв'язку зі збройною агресією рф, а тому відповідно до вимог п.2.ч.1 ст.251 ЦПК України наявні процесуальні підстави для зупинення провадження у справі.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п.2 частини першої ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п.2 частини першої ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 частини першої ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та №2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Із матеріалів справи вбачається, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 28.01.2023 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 23 травня 2023 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 ( а.с. 31 том 2).

Окрім того, факт перебування ОСОБА_2 на службі у Збройних Силах України та вказаній військовій частині підтверджується також і долученими до відзиву на апеляційну скаргу відповіддю на запит від 07.02.2024 року та довідкою від 20 березня 2024 року.

Із відповіді на запит від 07.02.2024 року адвокату Демченко Олені Богданівні наданої начальником відділенням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 вбачається, що солдат ОСОБА_2 санітарний інструктор 58 запасної роти дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28.01.2023 року по теперішній час. Військова частина на цей час бере участь у виконанні бойових завдань, у тому числі, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримані озброєної агресії рф проти України, тому щодо надання військовою частиною НОМЕР_1 можливості ОСОБА_2 брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції повідомляють, що такої можливості військова частина не має.

Із довідки від 20 березня 2024 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 26 січня 2023 року по теперішній час.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_2 перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведенні на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а також посилання апелянта на відповідь військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 року №1843/1330, відповідно до якої ОСОБА_2 не проходить військової служби в НОМЕР_1 , а тому зупинення провадження у справі є не обгрунтованим, не доцільним та не вмотивованим, є безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи, а саме: довідкою від 23 травня 2023 року, відповіддю на запит від 07 лютого 2024 року та довідкою форми 5 від 20 березня 2024 року.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, запровадженого у зв`язку із воєнною агресією рф проти України, та на цей час бере участь у бойових завданнях, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність, визначених п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України підстав для обов`язкового зупинення провадження у даній справі.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року про зупинення провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: