Справа № 201/7661/20
Провадження № 2/201/119/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Купарєвої О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів адвоката Товстого К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житлово будівельного кооперативу «МістоСад Восьмий Будівельний 2а», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя, визнання недійсним свідоцтво про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та квартири в частині покупця і визнання покупцями,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2020 ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним свідоцтво про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки, поділ спільного майна подружжя (а.с. 2 11 т. 1).

Ухвалою судді від 12.08.2020 відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, витребувано докази від приватного нотаріуса ДМНО Мошковської Н.М. - належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 116 від 09.02.2018р. за адресою: АДРЕСА_1 , копію договору купівлі-продажу квартири серія та номер 115 від 09.02.2018р. за адресою: АДРЕСА_2 , витребувано від Управління адміністративних послуг та дозвільних процедур м. Дніпра копії з реєстраційної справи первинних документів, на підставі яких ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.10.2015р. на квартиру АДРЕСА_3 та належним чином завірених копій документів, на підставі яких 20.12.2019 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартири АДРЕСА_4 ; витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію щодо доходів ОСОБА_1 за період з 2014 року по серпень 2020 року, доходів ОСОБА_3 за період з 2014 року по серпень 2020 року (а.с. 44 45 т. 1).

Ухвалою судді від 12.08.2020 відмовлено позивачці у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 135- 136 т. 1).

Ухвалою судді від 31.08.2020 за заявою ОСОБА_2 забезпечено позов шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :03:225:0024, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39612223 від 09.02.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Н.М.); квартири АДРЕСА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39611816 від 09.02.2018р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Н.М.); квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 67 кв.м.; квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 56,1 кв.м. (а.с. 165 1678 т. 1).

За результатами оскарження ухвали ОСОБА_3 постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2020 ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2020 про вжиття заходів забезпечення позову скасовано в частині.

Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2020 і постанову Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2020.

Ухвалою суду від 07.12.2020 за клопотанням відповідача ОСОБА_1 витребувано від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області інформацію про доходи ОСОБА_2 з окремою деталізацією по місяцям виключно 2014 року та про задекларовані доходи ФОП ОСОБА_2 з 2000 року по 2014 рік, з окремою деталізацією по місяцям виключно 2014 року (а.с. 26 27 т. 4).

Ухвалою суду від 16.01.2021 за заявою ОСОБА_2 забезпечено позов шляхом вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна, яке зареєстроване за ОСОБА_6 , а саме: квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 56,1 кв.м. (а.с. 138 140 т. 4).

Підготовче засідання у справі закрите 21.05.2021 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 127 т. 5).

Ухвалою суду від 16.10.2023 у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_2 про поновлення строку на подання клопотання про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи відмовлено, клопотання позивачки ОСОБА_2 про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи у даній справі залишено без розгляду, (а.с. 212 - 214 т. 6).

За наслідками оскарження позивачкою даної ухвали постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2024 ухвалою суду від 16.10.2023 залишено без змін (а.с. 251 256 т. 6).

Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2024.

Позивачка неодноразово уточнювала предмет позову, остаточні вимоги були заявлені 15.01.2021 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житлово будівельного кооперативу «МістоСад Восьмий Будівельний 2а», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 109 - 123 т. 4).

В обґрунтування позову позивачка посилалася на такі обставини.

Позивачка проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_7 , вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані побутом. Сторони мали взаємні обов`язки, а саме, грошові кошти за найм квартири сплачував ОСОБА_1 , оскільки квартира належала його знайомим. Позивачка придбавала продукти. Оплачувала кредит за автомобіль «Мітсубісі Лансер», придбаний до знайомства з відповідачем, сплачувала за заправку, страхування, технічне обслуговування цього автомобіля, возила ОСОБА_1 на роботу, купувала косметику та все необхідне для себе, одяг і взуття для ОСОБА_1 . Регулярно сплачувала за послуги мобільного зв`язку свої, ОСОБА_1 , його матері ОСОБА_3 Купувала подарунки своїм друзям, родичам і спільним друзям. Жодних цінних подарунків від позивача не отримувала, неодноразово сплачувала борги за кредитною карткою ОСОБА_1 .

Між сторонами склалися відносини, притаманні подружжю. У своїх скаргах на позивачку в управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, у відповіді на адвокатський запит до туристичної фірми, відповіді обласної служби у справах дітей дані обставини підтверджені.

Сторони зареєстрували шлюб 16.10.2015. У червні 2018 року шлюбно-сімейні відносини припинились, сторони припинили спільне проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_8 , яка проживає із позивачко, знаходиться на її утриманні. У січні 2020 року позивачка звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (справа № 203/307/20).

У період фактичних шлюбних відносин, які тривали з червня 2014 року по жовтень 2015 року сторони придбали квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 , шляхом участі в пайовому будівництві, які у подальшому були об`єднані в одну квартиру АДРЕСА_8 . Для придбання квартир ОСОБА_9 зняв депозит в сумі приблизно 13-15 тис. доларів США, решту більшу частину позивачка вклала зі своїх заощаджень. Менша за площею квартира коштувала 6600 грн за кв.м, грошові кошти були внесені одразу забудовнику у жовні-листопаді 2014 року, більша за площею квартира коштувала 6900 грн. за кв.м, грошові кошти виплачувались у розстрочення на три місяці. Дане житло придбавалося для проживання їх родини.

Щоб не наражати на небезпеку родину щодо можливих фінансових санкцій і арештів, оформили квартиру на матір відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка є пенсіонеркою, а позивачка з 2008 року працює головним бухгалтером на двох підприємствах, є «другою особою», несе матеріальну відповідальність. Крім того, з 2008 року позивачка є ФОП, несе повну матеріальну відповідальність своїм особистим майном. ОСОБА_1 працював державним службовцем, мав невелику заробітну плату, не хотів відображати у декларації значні придбання.

Позивачка і ОСОБА_1 були членами правління ОСББ «Набережний квартал 62А» 1-секція, брали участь в організації укладання договорів про охорону ОСББ, придбання господарських товарів, прибирання, укладання договорів на електропостачання. Позивачка має освіту і стаж роботи бухгалтера, тому вела всю бухгалтерську документацію ОСББ, що підтверджуються протоколами правління ОСББ, своєї банківської картки сплачувала квартирну плату, платила за електропостачання.

На час придбання квартир та участі в правлінні ОСББ «Набережний квартал 62А» позивачка і ОСОБА_1 познайомились з ОСОБА_10 , бачилися на зборах членів ОСББ та правління. У 2017 році вони разом із родиною ОСОБА_11 вирішили купити два таунхауси, одночасно внесли суми завдатків. Планували продати об`єднану квартиру АДРЕСА_6 , а виручені грошові кошти з іншими заощадженнями витратити на купівлю таунхауса, однак швидко квартиру продати не вдалось. Кошти за таунхауси слід було сплати одночасно і ОСОБА_10 чекав поки вони назбирають необхідну суму, звертався до представника забудовника щодо відстрочення. На початку 2018 року слід було розраховуватися, тому позивачка і ОСОБА_1 позичали грошові кошти у друзів і знайомих: ОСОБА_12 - в розмірі 5000,00 доларів США, ОСОБА_13 7000,00 доларів США.

Потім придбали земельну ділянку і таунхаус по АДРЕСА_1 за 87000,00 доларів США. Знову, щоб не наражати на небезпеку родину щодо можливих фінансових санкцій та накладення арешту, оформили квартиру на матір відповідача - ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 від початку відносин зловживав алкоголем, згодом наркотичними засобами, почав застосовувати до позивачки домашнє насильство. У березні-квітні 2018 року позивачка дізналася, що вагітна. Потрапила до лікарні з загрозою переривання вагітності. З червня 2018 року переїхала жити до матері ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_9 , тоді сторони припинили шлюбно-сімейні відносини.

За період спільного проживання із ОСОБА_1 саме вона утримувала сім`ю, адже мала стабільний дохід, і мала фінансову можливість придбавати нерухоме майно. ОСОБА_1 мав заробітну плату у розмірі 9660,00 грн. Вносила кошти на карту ОСОБА_1 для зайняття майнінгом.

Позивачка працювала в ТОВ «НВП «Дніпротехтранс» з 01.11.2011 на посаді головного бухгалтера і в ТОВ «НВК Дніпротехтранс» з 03.12.2007, мала сукупний дохід за 2015 рік - 33393,43 грн., за 2016 рік - 37432,5 грн., за 2017 рік - 61833,51 грн., за 2018 рік - 69127,66 грн, за 2019 рік - 79856,0 грн. Крім того, зареєстрована як ФОП з 2002 року, за 2015 рік сума доходу склала 421010,47 грн., за 2016 рік - 593764,0 грн., за 2017 рік - 876965,0 грн, за 2018 рік - 629720,0 грн, за 2019 рік - 586282,0 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 коштів на придбання нерухомості не мала, з 2014 року є пенсіонеркою, позивачка допомагала їй сплачувала рахунки за мобільний зв`язок. За зняті депозитні кошти у сумі 150-160 тис. грн, ОСОБА_3 купила автомобіль «Шкода» у вересні-жовтні 2015 року.

Позивачка, посилаючись на вимоги ст.ст. 203, 205, 217 ЦК України, вважала, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 є недійсним, квартира придбана за час проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. При укладенні договору мала бути надана нотаріально посвідчена згода ОСОБА_2 як співвласника. Проте такої згоди вона не надавала, що в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ввели в оману покупця ОСОБА_5 , знаючи, що ОСОБА_2 претендує на половину нерухомого майна. Окрім того, 23.09.2020 ОСОБА_5 подарувала квартиру АДРЕСА_6 своїй доньці ОСОБА_6 , цей правочин також має бути визнати судом недійсним.

На підставі викладеного, остаточно просила:

встановити факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2014 року по жовтень 2015 року;

визнати квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 та земельну ділянку площею 0,1 га та квартиру АДРЕСА_5 - спільною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 видане 01.10.2015 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_3 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , від 12.06.2020, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ;

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_6 , посвідчений 23.09.2020 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., згідно якого ОСОБА_5 подарувала цю квартиру ОСОБА_6 ;

визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності по частин квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 в порядку поділу спільного майна подружжя;

визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., від 09.02.2018 по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в частині покупця, визнати покупцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1

визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 по 1/2 частині в порядку поділу спільного майна подружжя;

визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 09.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в частині покупця, визнати покупцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ;

взнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 по частині в порядку поділу спільного майна подружжя.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. 11.09.2020 і 16.11.2020 відповідачка і представник відповідачки адвокат Кіряхно О.В. надали відзиви на позовну заяву, на уточнену позовну заяву (а.с. 145 188 т. 1, а.с. 122 - 125 т. 3), у якому вказала, що із позивачкою познайомилась влітку 2014 року, коли та без запрошення приїхала до неї додому в АДРЕСА_10 . Від сина ОСОБА_1 дізналася про те, що є дівчина, яка вже півроку майже щодня приїздить до нього на обід з іншої частини міста. Зважаючи на досить наполегливе бажання позивачки мати відносини з сином, він у червні 2014 року вирішив віддати їй на майбутнє придбання нерухомості власні заощадження, накопичені за попередні роки у розмірі 25000,00 доларів США. У серпні 2014 року син повідомив, що почав зустрічатись із позивачкою (після його повернення з Чорногорії).

У другій половині 2014 року відбулося стрімке зростання курсу національної валюти по відношенню до іноземної і вона вирішила витратити накопичення на нерухомість у м. Дніпрі для себе і синів. По вул. Набережній Перемозі розпочалось будівництво, де потенційні власники нерухомості приймали пайову участь у новобудові, забудовник пропонував ціну одного квадратного метра 6700,00 грн. та 6900,00 грн., при оплаті у розстрочку на два місяці. На той час офіційний курс гривні по відношенні до долара США складав 12,4 грн/долар, а фактичний курс, за яким можливо було здійснити операцію продажу накопичень доларів США складав від 17,00 до 19, 00 грн/долар, то вартість одного квадратного метру у вказаній новобудові сягала в еквіваленті від 394 до 354 доларів США відповідно.

08.12.2014 відповідачка вирішила вступити до ЖБК «Місто-сад восьмий будівельний 2а», уклала з ЖБК договір від 08.12.2014 № 60/1 про участь у будівництві 1-кімнатної квартири, розташованої на 3-му поверсі, проектною площею 50,4 кв.м, за рахунок її пайових внесків загальним розміром 347 760,00 грн, з відстрочкою оплати на два місяці, та договір від 08.12.2014 № 61/1 про участь будівництво 2-кімнатної квартири, також розташованої на 3-му поверсі, проектною площею 64,9кв.м, за рахунок її пайових внесків загальним розміром 434 830,00 грн. За вказаними договорами нею в повному обсязі були сплачені пайові внески. 01.03.2015 відповідачка звернулась із заявою до ЖБК про бажання об`єднати вказані дві квартири в одну як цілісний об`єкт нерухомості, на підставі чого в ЖБК видано наказ від 10.03.2015 № 03/10 «Про надання дозволу на зміну проектних характеристик об`єкту нерухомості», та із ЖБК 12.03.2015 було підписано угоду про об`єднання однорідних зобов`язань, в єдиний договір під № 60/1.

Відповідно до отриманого від ЖБК повідомлення від 24.06.2015 № 758 та додаткової угоди № 1 до угоди про об`єднання однорідних зобов`язань від 12.03.20215, за результатом проведеної технічної інвентаризації площа збудованої квартири становила 123,0 кв.м., що на 7,7 кв.м більше у порівнянні із проектною площі 115,3 кв.м. договору № 60/1 , у зв`язку з чим необхідно було у десятиденний термін сплатити додатковий пайовий внесок в розмірі 53130,00 грн. за 7,7 кв.м з розрахунку 6900,00 грн. за метр квадратний, як від вартості метра квадратного по останньому пайовому внеску.

01.08.2015 між відповідачкою і ЖБК підписано акт приймання-здавання об`єкту нерухомості, видано довідку про членство в ЖБК, довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі та 07.09.2015 підписано додаткову угоду № 2 до договору від 10.12.2014 № 60/1 про присвоєння поштової адреси будинку АДРЕСА_11 .

На підставі цих документів і технічного паспорту від 25.03.2015, реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01.10.2015 відповідачці ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_12 .

Для контролю за будівництвом і підключенням будинку до комунікацій відповідачка видала 11.05.2016 довіреність синові ОСОБА_1 , який мешкає у м. Дніпрі, на право представляти її інтереси в частині виконання усіх дій щодо квартири за адресою: АДРЕСА_12 , окрім здійснення операції купівлі - продажу. На підставі вказаної довіреності ОСОБА_1 приймав участь у правлінні ОСББ «Набережний квартал 62А».

У середині березня 2015 року відповідачка дізналася, що син вже неділю із позивачкою проживає у орендованій ним квартирі за адресою АДРЕСА_7 .

Позивачка, намагаючись показати себе як майбутню гарну невістку, маючи освіту бухгалтера, добровільно погодилась на початкове ведення бухгалтерського обліку, виключно до моменту утворення самого ОСББ. Вона до початку створення ОСББ збирала від членів готівкові кошти, як початковий внесок для створення ОСББ, ремонтний фонд, чим пояснюється наявність в неї квитанцій по здійсненню платежів як по квартирі відповідачки, так і по квартирам інших членів правління ОСББ «Набережний квартал 62А». Для зручності здійснення таких платежів позивачка здійснювала поповнення готівкою власного карткового рахунку, з я кого проводились ці платежі.

Однак відповідачка має власні копії квитанцій про сплату комунальних платежів по квартирі за адресою АДРЕСА_12 , квитанцій про сплату по квартирі податку на нерухомість, про переведення коштів позивачці ОСОБА_2 і синові ОСОБА_1 , які призначались для проведення комунальних платежів за квартирою.

30.06.2015 син повідомив, що зробив позивачці пропозицію під час їх відпочинку на морському узбережжі м. Одеса. 16.10.2015 вони зареєстрували шлюб.

З метою подальшого збереження сімейних коштів, син вирішив погасити кредит за автомобіль «Mitsubishi Lancer», який позивачка придбала ще до їх знайомства у 2012 році, сплатив свої кошти, які були накопичені за попередні роки в сумі 127300,00 грн. Фінансове становище позивачки не дозволяло достроково повернути кредит.

Через спільне бажання мати дитину позивачці ОСОБА_2 у 2015 році проведено не одне хірургічне операційне втручання, останнє з яких було у лютому 2018 року, за результатом проведення якого була велика ймовірність завагітніти протягом трьох місяців.

На другому місяці вагітності позивачка повідомила, що через спеку та ранній токсикоз тимчасово поживе у своєї матері ОСОБА_15 у приватному будинку. Коли позивачка перебувала на третьому місяці вагітності, син виявив подружню зраду. Однак після того в інтересах позивачки і майбутньої дитини, за проханням позивачки у спільну власність подружжя 25.07.2018 придбано новий автомобіль Suzuki NEW СХ4, кошти на придбання якого у розмірі 7800 доларів США, були взяті з продажу сином ОСОБА_1 їх попереднього автомобіля «Mitsubishi Lancer», для здійснення внеску по кредиту він надав свої заощадження у розмірі 36000 грн.

Позивачка, будучи вагітною 18.08.2018 (разом із матір`ю ОСОБА_15 ) виїхала за кермом автомобіля до м. Партеніт АР Крим, де проживав її інший чоловік, а після повернення проживала вже з іншим чоловіком у його орендованій квартирі у м. Дніпрі до народження доньки.

03.09.2018 позивачка звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу, приховавши факт вагітності, але ухвалою суду по справі № 203/3050/18, її позовну заяву залишено без розгляду.

Позивачка чинила перешкоди у спілкуванні із дитиною, ОСОБА_1 вимушений був підтверджувати факт батьківства. Через чисельні звернення до правоохоронних органів та органів опіки та піклування із неправдивими відомостями щодо ОСОБА_1 , він звернувся до органів поліції із заявою про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Під час організації в 2015 році ОСББ «Набережній квартал 62А» син познайомився з ОСОБА_10 , який був головою ОСББ, тісно спілкувався, вони спільно займалися вирішенням багатьох організаційних питань по ОСББ.

Влітку 2018 року син повідомив, що від ОСОБА_10 дізнався, що той же забудовник, у якого вона придбала квартиру, побудував відокремлених 6 квартир (таунхаусів) на одній з ділянок по вул. Севастопольській. Три квартири з шести продаються. Син з ОСОБА_10 домовились про перегляд таунхауса, знявши на мобільний телефон для неї квартиру, що виставлена на продаж, інтер`єр та ремонт вже придбаних квартир. Відповідачка сама також приїздила до м. Дніпрі і переглядала квартири. Запропонувала забудовнику обміняти квартири на таунхаус, на що той не погодився. Упродовж двох діб відбувались перемовини з забудовником щодо зниження договірної ціни на квартиру. Для підтвердження намірів на придбання відповідачкою квартири за адресою АДРЕСА_2 , представникові забудовника від ОСОБА_3 внесено завдаток у розмірі 3000 доларів США, про що представник забудовника ОСОБА_16 надав розписку.

Квартири не продавалися, а через 4 місяці представник забудовника ОСОБА_16 01.02.2018 повідомив, що необхідність упродовж 3х днів укласти угоду на продаж таунхаусу.

Відповідачка звернулась до своїх знайомих та друзів сина за запозиченням коштів. Були запозичені кошти у борг під майбутній продаж квартири: у ОСОБА_17 - загалом 35000 доларів США (з яких 08.02.2018 - 20000 доларів США, 09.08.2018 - 15000 доларів США, копії надано в матеріалах справи), ОСОБА_18 - загалом 40000 доларів США (з яких 08.02.2018 - 10000 доларів США, 09.08.2018 - 30000 доларів США, копії надано в матеріалах справи), ОСОБА_12 - 5000 доларів США, якому були повернуті 19.02.2020; ОСОБА_19 7500 доларів США, якій повернуто частково в сумі 4500 доларів США.

Після чого відповідачкою ОСОБА_3 09.02.2018 укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 1/6 ( одної шостої) земельної ділянки площею 0,1 га та квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Для повернення боргу, взятого на придбання квартири за адресою АДРЕСА_2 , прискорення продажу квартири за адресою АДРЕСА_12 , через її велику площу у 123 кв.м, 27.12.2019 проведено розділення вказаної квартири на дві окремі: 1-кімнатну площею 56,1 кв.м з отриманням адреси: АДРЕСА_12 і 2-кімнатну площею 67 кв.м з отриманням адреси: АДРЕСА_12 , як у попередніх договорах.

12.06.2020 1-кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_12 , відповідачка продала.

Стосовно своїх доходів, пояснила, що має стаж 43 роки, з яких 26 років працювала на керівній посаді інформаційно-обчислювального центру ДП «Придніпровська залізниця», останні 20 років офіційно працювала на 2-4 роботах одночасно, з 2014 року отримувала пенсію та продовжувала працювати протягом 6 років, вимушена була звільнитись в квітні 2020 року виключно через пандемію коронавірусу, зважаючи на свій вік. Мала власні заощадження, які збиралися упродовж життя спільно з покійним чоловіком ОСОБА_20 , який також працював на декілька роботах одночасно. Частина накопичень зберігалися в банківських установах, що підтверджуються довідкою від 20.08.2020 з AT «Перший інвестиційний банк». Також у спадок від мами і свекрухи, отримала заощадження та дві окремі земельні ділянки з будинками, які упродовж 8-ми років здає в оренду. Згідно із підтверджуючими довідками про доходи з 2002 по 2015 рік, до початку подружнього життя сина ОСОБА_1 з позивачкою ОСОБА_2 , заробила кошти у розмірі 97496 доларів США, а за період роботи з 2002 по поточний час 130 965 доларів США.

Вважала, що доходи позивачки не свідчать про можливість придбати нерухоме майно, її дохід у період з 2015 року по 2018 рік сукупно склав 10943,00 долари США, а даний позов є намаганням позбавити відповідачку добросовісно набутого майна. Жодний доказів про те, щ майно належить їй на праві спільної власності не надано. Та обставина, що у період з червня 2014 року по жовтень 2015 року син ОСОБА_1 зустрічався з позивачкою не є підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав. 23.09.2020 і 16.11.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву і відзив на уточнену позовну заяву (а.с. 122 136 т. 2, а.с. 102 - 107 т. 3), у якому вказав, що познайомився із ОСОБА_2 ще у 2011 році по роботі, зустрічалися виключно по роботі, спілкувались, тоді він повідомив ОСОБА_2 про те, що з 2002 року займається питанням розвитку інформаційних технологій та офіційно працює на двох-чотирьох підприємствах одночасно, має декілька джерел доходів. У «Інформаційно-обчислювальному центрі» ДП і Придніпровська залізниця», працює з 2002 року. З 2008 року переведений до апарату управління ДП «Придніпровська залізниця» та до теперішнього часу обіймає керівні посади апарату управління, а згодом, і регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця», такі як заступник начальника служби локомотивного господарства, помічник начальника служби. Заощаджував упродовж всього часу для придбання нерухомості. Мешкав в гуртожитку ДП «Придніпровська залізниця», за адресою м. Дніпро вул. Січеславська Набережна, буд. 6, кім 36. З 2002 року по кінець 2013 року заощадив 38200,00 доларів США, що підтверджують частково за період з квітня 2011 року по квітень 2014 року 22 договори депозитних вкладів у КБ ПАТ «Перший Інвестиційний банк».

У період з січня по травень 2014 позивачка стала до нього залицятися, щодня приїздила на автомобілі на роботу, за власним бажанням познайомилася із матір`ю відповідача, приїздила до неї на автомобілі у м. Верхівцево, що знаходиться на відстані 80 км від м. Дніпра. Він віддав 25000 доларів США матері, яка мріяла купити своїм дітям власне житло у м. Дніпрі. Мати мала власні заощадження, які збиралися роками з покійним батьком ОСОБА_20 .

З позивачкою почав зустрічатися з червня 2014 року. Місцем його фактичного проживання і реєстрації з травня 2014 року по кінець лютого 2015 року, був гуртожиток за адресою: АДРЕСА_13 .

Для організації зручного місця для зустрічей з ОСОБА_2 додатково у сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_7 , з 01.06.2014 винайняв квартиру у знайомого ОСОБА_21 з оплатою 3000 грн на місяць. Орендні платежі сплачував сам. Жодних спільних коштів, бюджету, прав та обов`язків у період зустрічей з ОСОБА_2 не було, він сам сплачував за житло, купував собі продукти, речі, витрачав кошти на подарунки для ОСОБА_2 та на відпочинок. У період зустрічей з ОСОБА_2 дізнався, що остання сплачує помісячний платіж у розмірі 2780 грн за автомобіль «Мітсубіши лансер», придбаній у кредит ще у 2012 році. За місцем роботи головним бухгалтером ТОВ «НВК «Дніпротехтранс» та ТОВ «НВО Дніпротехтрас» має заборгованість із заробітної плати більше чім за пів року, тому підробляє бухгалтером на ТОВ «Карион-С».

Надана квитанція, яку наводить позивачка як погашення його кредитної картки на 30800,00 грн, є поверненням на його картковий рахунок його ж допомоги, яку він надав позивачці в її особистих робочих цілях для сплати податку.

Перебуваючи у шлюбі, відповідачем 07.03.2016 і 14.07.2016 оплачено решту кредиту позивачки у розмірі 127300 грн, за її автівку, придбану до шлюбу. Також в додатково наданих відповідачем поясненнях було повідомлено, що він припустився механічної помилки з роком здійснення оплатим та просив суд виправити дату оплати відповідачем на 07.03.2015 і 14.07.2015.Всі зароблені кошти позивачка витрачала на власний розсуд і на власні потреби.

У липні 2018 році сімейні відносини погіршилися. Відповідач виявив подружню зраду. 03.09.2018 позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який був залишений без розгляду. Після народження дитини чинила перешкоди у побаченні із дитиною.

Також повністю підтвердив надані у відзиві пояснення відповідачки ОСОБА_3 про придбання саме нею спірного нерухомого майна, зазначивши, що мав нотаріально посвідчену довіреність від матері для участі у правлінні та зборах ОСББ «Набережний квартал», позивачка лише збирала на добровільних засадах кошти від пайщиків та допомагала як бухгалтер. Жодного відношення до сплати ОСОБА_3 пайових внесків за договорами пайової участі позивачка не має. За пропозицією забудовника влітку 2018 року його мати самостійно приймала рішення щодо придбання будинку по АДРЕСА_1 , для чого позичала кошти у своїх та його знайомих і друзів. Жодних коштів позивачка на придбання таунхаусу не надавала,

Просив відмовити у задоволенні позову.

11.09.2020 представник позивачки адвокат Купарєва О.В. надала відповідь на відзив ОСОБА_1 (а.с. 94 97 т.2), у якому підтримала власну позицію і зазначила, що позивачка особисто оглядала квартири у ЖБК «Набережний Квартал» перед придбанням, ніякої ОСОБА_3 там не було. Пояснення щодо придбання нерухомості для двох синів та неоформлення на них є нелогічним, при тому що одну вона вже продала і намагається продати іншу.

Від ОСОБА_5 05.03.2021 наданий відзив на позовну заяву (а.с. 22 - 26 т. 5), у якому відповідач не погодилася із позовом, вказала, що за обставинами справи відповідач ОСОБА_3 набула спірну квартиру АДРЕСА_6 не на підставі договору купівлі-продажу, а вступивши у 2014 році до ЖБК, набувши статус члена кооперативу та сплативши пайовий внесок на підставі договору про пайову участь у будівництві будинку. Позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1 не були сторонами цього договору, членами кооперативу й, відповідно, власниками квартири. Членство у кооперативі ОСОБА_3 ніким не оспорюється, не оспорюється і договір про пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, остання правомірно набула у власність квартиру, яку у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2020 продала ОСОБА_5 , яка, у свою чергу, подарувала її ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 23.09.2020. Станом на день укладення договору купівлі-продажу квартира не перебувала під арештом чи у заставі, щодо неї не існувало ніяких спорів, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є добросовісними набувачами майна, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання відповідних правочинів недійсними.

Доводи позивачки про те, що кошти на придбання квартири належали їй чи спільно їй та ОСОБА_1 не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, а лише свідчити про те, що позивачка окремо чи спільно із ОСОБА_1 подарували або позичили кошти ОСОБА_3 , якими вона розпорядилась на власний розсуд.

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є добросовісними набувачами майна. Після здачі будинку в експлуатацію спірна квартира не була придатна для проживання, адже там не було електрики, труб водопостачання та водовідведення, опалення, стяжки та штукатурки. Після набуття квартири у власність ОСОБА_6 , яка наразі не перебуває у шлюбі та самостійно виховує малолітню доньку, вклала останні заощадження у ремонт на суму понад 50 тис. доларів США, тобто здійснила невід`ємні поліпшення квартири, що у порівнянні із вартістю продажу (533 тис.грн.) збільшило її вартість більш ніж у тричі.

Просила відмовити у задоволенні позову або застосувати позовну давність.

Від ОСОБА_5 12.01.2021 і 16.02.2021 надходила заяви (а.с. 141, 177 т. 4), у якій вона підтвердила, що дійсно придбавала квартиру у ОСОБА_3 , остання у договорі вказувала, що не має претензій щодо розрахунків. Просила справу розглядати без її участі за станом здоров`я (а.с. 142 146, 179-181 т. 4).

Від представника ОСОБА_6 адвоката Мельниченко А.С. 05.03.2021 наданий відзив на позовну заяву (а.с. 43 - 45 т. 5), у якому відповідач також не погодилася із позовом, зазначила про аналогічні поясненням ОСОБА_5 обставини.

Просила відмовити у задоволенні позову або застосувати позовну давність.

Інші учасники правом на надання заяв по суті не скористалися.

Позивачка і її представник адвокат Купарєва О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Особисто, та відповідаючи на запитання відповідачів, позивачка надала пояснення про те, що доказами її фінансового стану є декларації ФОП, ОСОБА_1 мав депозити у банках. У червні 2014 року вона працювала бухгалтером «Дніпротехтранс» та була ФОП, заробляла приблизно 10000,00 грн на місяць, ОСОБА_1 працював у Придніпровській залізниці, заробітна плата його становила приблизно 5000,00 грн. на місяць. ОСОБА_3 у 2014 році працювала у Обчислювальному центрі Придніпровській залізниці, мала також кошти на банківському депозитні, які позивачка допомогла зняти у 2015 році, які потрібні були ОСОБА_3 для придбання автомобіля. Кошти за квартири внесені повністю 08.12.2014 в розмірі 310000,00 грн і 08.12.2014 у розмірі 480000,00 грн із розстроченням на три місця. Є спільними коштами позивачки і ОСОБА_1 , а саме, депозит, накопичення позивачки у доларах. На придбання квартири всього позивачка витратила приблизно 100000,00 грн. власних коштів, точно позивачка не рахувала. Вони спільно із ОСОБА_1 вирішували стосовно того, яку квартиру залишити собі, а яку здати в оренду. До укладення шлюбу за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на одну квартиру. Так само 09.08.2018 таунхаус придбали за спільні кошти, для цього вирішили відчужити квартири. Спільними коштами були накопичення сторін, а також позичені у борг у друзів та знайомих. Так, позичили у ОСОБА_17 25000,00 доларів США (без розписки) у лютому 2018, у ОСОБА_18 10000,00 доларів США (без розписки), у ОСОБА_22 в сумі 7500,00 доларів США (без розписки), у ОСОБА_12 5000,00 доларів США (без розписки). Частина коштів повернута також без розписок.

Щодо наявності у позивачки копій протоколів ОСББ «Набережний Квартал», пояснила, що ці протоколи надали їй свідки по справі (хто саме - не пам`ятає). Наполягала, що квартира придбавалась у 2014 році. Коли створене ОСББ не пам`ятає точно.

Пояснила, що у матері після розлучення з колишнім чоловіком проживала із 01.02.2014 про травень 2014 року. Під час проживання у квартирі із ОСОБА_1 то оренду за квартиру оплачував ОСОБА_1 . Вона поповнювала його матері телефонній рахунок. Щодо заправки автомобіль чеків немає. Коли було уведене декларування на залізниці не обізнана, це зі слів ОСОБА_1 . Вона не була проти оформлення квартир на себе, але вона є ФОП, погодилася оформлювати на матір відповідача. Довіреності для участі в ОСББ «Набережний Квартал» у неї не було. При передачі завдатку на таунхауси вона не була присутня, гроші вони брали у ОСОБА_11 . Чому вона писала у позові про вживання чоловіком наркотиків, не може пояснити, для прикрашення. Не розуміє, які вимоги заявлені до ЖБК. Не пам`ятає, чи була додаткова площа по квартирам і чи слід було доплачувати щось за неї, просто їй було сказано, що треба доплатити. Мати ОСОБА_1 є пенсіонеркою, ніякого відношення до придбання майна не мала. Позивачка знімала кошти із депозиту ОСОБА_3 у лютому 2014, остання їх витратила на придбання автомобіля, а тому не могла витратити на купівлю квартир, які купувалися у 2014 році. Позивачка не обізнана де ОСОБА_3 працювала, не знала про те, що у неї є спадщина. Всі договори були у ОСОБА_1 . Скільки було коштів на депозиті у ОСОБА_1 їй не відомо. Уточнила, що у неї дохід був 10000,00 грн, а у відповідача 5000,00 грн. з його слів, всі доходи у позові вказані зі слів. Не пригадує, хто сплачував розстрочену суму по договорам, вона кошти знімала з рахунку ФОП, але квитанції не збереглися.

Разом із ОСОБА_1 вони приймали рішення про купівлю таунхаусу. Вона особисто брала кошти у борг, без розписок, все було на довірі. Всього позичили на таунхаус 52500,00 долари. Не повернуто 38500 доларів, кошти вона не віддавала. Також не була присутня при укладенні договорів купівлі-продажу таунхаусу, чекала у машині, яка сума податків сплачені не обізнана. Їй ОСОБА_3 повідомляла, що відбувся правочин. За скільки саме куплений таунхаус - не пам`ятає, зі слів ОСОБА_1 за 90000 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Товстих К.А. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Особисто, та відповідаючи на запитання представника позивачки, відповідачка ОСОБА_3 надала пояснення про те, що влітку 2014 року познайомилася із ОСОБА_2 , яка сама до неї приїхала в гості. Син сказав, що це дівчина яка привертає до себе його увагу. Пояснила, що з 2000 мріяла придбати нерухомість у м. Дніпрі для дітей. У 2009 році помер її чоловік. У серпні 2014 син привіз їй 25000 доларів США і сказав, щоб вона ці кошти додала до своїх і купила квартиру. Обрали квартири у Набережному кварталі на 3-му поверсі. 08.12.2014 вона вступила в ЖБК «МістоСад Восьмий Будівельний 2а», уклала договори 08.12.2014 про участь у будівництві 2-х квартир за рахунок внесків пайщика і того ж дня заплатила за одну квартиру, їй була видана довідка ЖБК. У січні березні 2015 року квартири були об`єднані в одну, є наказ про об`єднання. У серпні 2015 отримала довідку про членстві у ЖБК. 07.09.2015 уклала додаткову угоду про присвоєння поштової адреси квартирі. 01.10.2015 отримала свідоцтво про право власності.

У березні 2015 була у сина у м. Дніпрі, він казав, що винайняв квартиру, зустрічалася із ОСОБА_2 16.10.2015 вони зареєстрували шлюб.

11.05.2016 вона видала синові довіреність на участь в ОСББ «Набережний Квартал». 07.06.2016 було перше засідання ОСББ, вони займалися підключенням комунікацій. У 2017 році з`явився новий голова правління.

Позивачка ОСОБА_2 допомагала в ОСББ як бухгалтер. Відповідачка переводила кошти через «Приват24» ОСОБА_2 і ОСОБА_1 для сплати комунальних по квартирам.

Влітку 2018 син повідомив, що той же забудовник будує таунхауси, надіслав їй відео перегляду таунхаусів. Там було 2 ділянки землі. Вони подумали про обмін квартир на таунхауси, звереснулися із цим питанням до представника забудовника ОСОБА_16 , приїздили декілька разів і дивилися таунхауси, забудовник відмовив в обміні квартирами і сказав, що йому треба саме гроші, попросив завдаток. Вона дала 3000 доларів ОСОБА_16 . 01.02.2018 ОСОБА_16 повідомив, що слід сплатити кошти протягом 3х днів за таунхауси, а квартири не продавалися. Тому вона звернулася до ОСОБА_17 , позичила у нього 35000 доларів США: 08.02.2018 20000,00 доларів США і 09.02.2018 15000,00 доларів США, їздили із сином удвох забирати кошти. Позичила у ОСОБА_18 40000,00 доларів США: 07.08.2018 - 30000,00 доларів США і 08.08.2018 10000,00 доларів США. 5000,00 доларів США брала ОСОБА_2 у чоловіка подруги, ці кошти були повернуті через 2 тижні. 4500,00 доларів США позичала позивачки, їх також повернули.

Потім вона уклала у договори купівлі-продажу таунхаусу і 1/6 часини земельної ділянки. Потім отримала висновки про поділ квартир і 20.12.2019 отримала витяг. Квартиру продала.

Пояснила, що має стаж 43 роки, до 2020 року працювала на керівних посадах на різних підприємствах у м. Верхівцевому. У 2014 року вийшла на пенсію і працювала ще 6 років, мала власні заощадження. Працювали разом із чоловіком, він був машиністом на електровозі, мав особливий стаж і отримував підвищену заробітну плату. У 2015 2016 вони дійсно подавали декларації. У спадок отримала 2 ділянки і 2 будинки, здавала їх в оренду, отримувала кошти. З 2002 по 2015 заробила 96496 доларів США. Також у неї були накопичення у банку, були спадкові кошти від матері і свекрухи.

Позивачка дійсно поповнювала їй мобільній рахунок, але вона про це її не просила. Дохід позивачки був витрачений на подорожі, на себе. Ні на які дії вона ОСОБА_2 не уповноважувала, вона не була членом ОСББ.

Відповідач ОСОБА_1 його представник адвокат Товстих К.А. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Особисто, та відповідаючи на запитання представника позивачки, відповідач ОСОБА_1 надав пояснення про те, що познайомився із позивачкою у 2011 році по роботі, вона працювала у ТОВ «Дніпротехтранс», зустрічався 1-2 рази на рік у робочих цілях. У вересні 2013 по 01.06.2014 проживав із ОСОБА_23 З 2004 проживав у гуртожитку по АДРЕСА_13 . У січні 2014 ОСОБА_2 розірвала попередні відносини і приїздила до нього на роботу кожного дня, хоча він її не запрошував. Вона до нього залицялася. У червні 2014 року запропонував їй разом поїхати на відпочинок. Розумів, що ОСОБА_2 не захоче відвідувати його у гуртожитку, тому попросив у приятеля ОСОБА_21 винайняти квартиру, приводив її до ладу, сплачував за оренду 3000 грн. сам. У серпні 2014 року ОСОБА_2 запросила його поїхати на відпочинок у ОСОБА_24 на 6/7 днів, за все він сплачував. По поверненню позивачка поверталася жити до свого житла по АДРЕСА_9 , а він до себе.

Приблизно 01.03.2015 позивачка переїхала до нього жити, пропозиції про спільне проживання не було. Вони із друзями святкували входини.

ОСОБА_2 дійсно їздила у гості до його матері, таким чином бажала привернути увагу його до себе. Але він з обережністю ставився до цих відносин.

У червні 2015 року він зробив їй пропозицію. Вони стали планувати народження дитини, позивачка робила декілька операцій, вони готовилися до весілля, на яке він витратив 14000 доларів США і за весільну подорож також сплачував він.

Він має декілька робіт, заощадження. 14.04.2014 зняв депозит в сумі 22000 доларів США, ще мав готівку, всього 38300 доларів США. Стверджував, що із позивачкою не було спільного бюджету. У 2012 році ОСОБА_2 придбала автомобіль у кредит, який він повністю погасив двома платежами.

Пояснив, що його мати ОСОБА_3 постійно працювала, вона хотіла придбати нерухомість. Він віддав матері свої заощадження у сумі 22000,00 долари США.

Згодом почав шукати мамі квартиру, про що ОСОБА_2 знала, знайшов у Набережному Кварталі. 08.12.2014 вони приїздили разом із матір`ю ОСОБА_3 до офісу Набережного Кварталу, мати придбала 2 квартири, одна була придбана одразу, кошти внесені трьома платежами, а одна у розстрочку на 2 місці.

Уклав шлюб із ОСОБА_2 06.10.2015. 30.05.2018 дізналися, що позивачка вагітна, вона це приховувала, вирішила пожити у метрі, він запропонувала зробити ДНК тест. Потім виявив подружню зраду і сімейні відносини погіршилися. Це було за 3 місяці до придбання матір`ю таунхаусу. Тому позивачка не має відношення до придбання таунхаусів, оскільки тоді подружні відносини погіршилися. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, мати про це не знала, 26.01.2019 він дитину побачив кілька секунд у пологовому будинку. 28.04.2019 позивачка дитину забрала, чинила перешкоди у побачення, не хотіла давати його прізвище. Наразі позивачка чинить перешкоди у побажаннях із дитиною.

Звернув увагу, що позивачка не вказувала дати придбання квартир, квитанції не надала, помилково вказує про періодичність плати, не обізнана про створення ОСББ , яке створене 13.11.2015 через рік після внесення матір`ю коштів. Він мав довіреність від матері. 14.02.2017 було перше засідання ОСББ, він приймав участь у зборах, було багато питань по комунікаціям, на зважаючи на те, що будинок був уведений в експлуатацію. 17.02.2017 обраний головою ОСББ ОСОБА_10 Позивачка сама виявила бажання вести бухоблік, надавала свої послуги безоплатно. Дійсно є квитанції про сплату нею у 2016 році квартплати, коли вони були у шлюбі. При цьому, ОСОБА_2 знала, що він приймає участь у діяльності ОСББ. Звернув увагу, що у протоколах ОСББ немає її підпису, ніякого відношення до ОСББ вона не має. А у 2017 році було утворене нове ОСББ. Позивачка лише збирала кошти.

Пояснив, що у матері була фінансова спроможність купити квартири.

Влітку 2017 року ОСОБА_16 запросив подивитися будинки по Севастопольській, 66. там було 3 таунхауси. Він, ОСОБА_10 і ОСОБА_16 (чи була ОСОБА_2 не пам`ятає) їх оглядали, зняли відео, він показав його матері, вона попросила зустрітися із забудовником і запропонувати обмін на квартири. Але забудовник запросив завдаток. Мати попросила організувати зустріч із забудовником, щоб самій подивитися. Коли вона приїхала, то вони ще раз оглядали таунхауси. Ціна була 87000 доларів США. Він з ОСОБА_25 за попредньою домовленістю із матір`ю вніс 3000 доларів США завдатку на підставі довіреності, яка ще діяла. Розписка не складалася, були довірливі стосунки.

У лютому 2018 року ОСОБА_16 повідомив, що забудовник вимагає сплатити протягом 3х днів за таунхауси або буде втрачений завдаток. Він звернувся до своїх знайомих щодо позичення коштів, але розумів, що всіх коштів не збере і звернувся до знайомих позивачки. 75000,00 доларів США була позичена у його знайомих. 08.02.2018 20000,00 доларів США у ОСОБА_17 (він домовлявся), брала частину і привозила позивачка, а частину ОСОБА_3 вдома у ОСОБА_26 . Мати склала розписки на обидві суми, оригінали зберігаються у ОСОБА_17 . ОСОБА_18 08.02.2018 позичив 10000,00 доларів США, привіз йому на роботу, мати також у вересні 2018 року написала розписки. ОСОБА_18 запропонував, що може позичити 30000,00 доларів. 09.02.2018 він привіз їх на роботу до ОСОБА_1 і мати того ж дня приїздила до нього на роботу за грошима.

Позивачка попросила 5000,00 доларів США у чоловіка подруги ОСОБА_12 . але ніхто не знав, що ці кошти підуть на придбання таунгхаусу. Ці кошти повернуті, мати надала кошти, а він їх повернув 19.02.2018.

ОСОБА_27 позичила 7500,00 доларів США, ці кошти брала ОСОБА_2 , розписки не писала у 2019/2020 він повернув 4500,00 доларів США. Також позивачка брала гроші у подруги ОСОБА_28 на 1-3 місяці 5000,00 доларів США. Просили їх разом, коли були у гостях у подружжя ОСОБА_29 . Мати ці кошти повернула, він віддавав.

Угоди були підписані 09.02.2018. Позивачка не була присутня. У нотаріуса був ОСОБА_16 , мати і він. Розрахунок був у гривнях. Власних коштів у придбання ані квартир, ані таунхаусу він не вкладав.

Сторони та їх представники надали письмові промови у судових дебатах, у яких наполягали кожен на власній позиції.

Суд, вислухавши у судовому засіданні сторін, їх представників, допитавши свідків. дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 08.12.2014 між ОСОБА_3 і Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» укладено договір № 60/1 про сплату пайових внесків у ЖБК, за яким ЖБК зобов`язалося організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_11 за рахунок внесків учасника та внесків, інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації заяви власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника. Об`єктом нерухомості є квартира АДРЕСА_14 загальною площею 50,4 кв.м. , на 3-му поверсі. Вартість будівництва 1 кв.м. складає 6900,00 грн. (а.с. 190 195 т. 1).

Додатком № 1 до договору є порядок розрахунків сплата пайових внесків на розрахунковий рахунок ЖБК: 11.12.2014 115920,00 грн. ; 08.01.2015 115920,00 грн.; 08.02.2015 115920,00 грн. (а.с. 196 т. 1).

Також 08.12.2014 між ОСОБА_3 і Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» укладено договір № 60/1 про сплату пайових внесків у ЖБК, за яким ЖБК зобов`язалося організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_11 за рахунок внесків учасника та внесків, інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації заяви власності на нього, а учасник зобов`язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним договором для учасника. Об`єктом нерухомості є квартира АДРЕСА_15 загальною площею 64,9 кв.м. на 3-му поверсі. Вартість будівництва 1 кв.м. складає 6700,00 грн. (а.с. 198 - 203 т. 2).

Додатком № 1 до цього договору є прядок розрахунків сплата пайових внесків на розрахунковий рахунок ЖБК: 12.12.2014 434830,00 грн. (а.с. 204 т. 1).

На виконання договорів ОСОБА_3 в повному обсязі сплачені пайові внески, що підтверджено долученими до відзиву копіями квитанцій та довідок про сплату від 08.12.2014, 09.12.2014, 10.12.2014, 11.12.2014, 12.12.2014, 06.01.2015, 09.01.2015, 09.02.2015 (а.с. 206 216 т. 1).

Сам факт повного внесення коштів за договорами ніким із учасників справи не заперечувався.

На ім`я ОСОБА_3 головою Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 2а» були видані довідки від 12.12.2014 № 36 та від 10.02.2015 № 270 про повну сплату ОСОБА_3 внесків за обома договорами (а.с. 217 218 т. 1).

01.03.2015 ОСОБА_3 звернулась із заявою до голови Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 2а» про зміну проектних характеристик обох об`єктів нерухомості № 13 та № 14 , а саме, об`єднання вказаних квартир в одну як цілісного об`єкта нерухомості (а.с. 219 т. 1).

Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» видано наказ від 10.03.2015 № 03/10 «Про надання дозволу на зміну проектних характеристик об`єкту нерухомості» (а.с. 221 т. 1).

11.03.2015 ОСОБА_3 звернулася до Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 2а» із заявою, у якій просила у зв`язку із об`єднанням цих квартир не проводити газифікацію квартири АДРЕСА_15 та не встановлювати газовий котел і повернути його у заводському стані (а.с. 220 т. 1).

12.03.2015 між ОСОБА_3 і Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» підписано угоду про об`єднання однорідних зобов`язань, в єдиний договір під № 60/1 (а.с. 223 - 225 т. 1).

Повідомленням Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 2а» від 24.06.2015 № 758, на підставі додаткової угоди № 1 до угоди про об`єднання однорідних зобов`язань від 12.03.20215, за наслідками технічної інвентаризації площі збудованої квартири, яка становила 123,0 кв.м., тобто була збільшена на 7,7 кв.м. від проектною площі 115,3 кв.м. за договором № 60/1, ОСОБА_3 запропоновано сплатити додатково пайовий внесок в розмірі 53130,00 грн. за 7,7 кв.м (а.с. 226 т. 1).

07.07.2015 ОСОБА_3 сплатила 52360,00 грн., що підтверджено квитанцією (а.с. 227 т. 1).

01.08.2015 між ОСОБА_3 і Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» підписано акт приймання-здавання об`єкту нерухомості - 4-кімнатної квартири АДРЕСА_8 загальною площею 123,00 кв.м (а.с. 228 229 т. 1).

01.08.2015 ОСОБА_3 видано довідку про членство в Житлово-будівельному кооперативі «Місто-сад восьмий будівельний 2а» для реєстрація права власності та видано довідку про внесення пайового внеску в повному обсязі (а.с. 230 231 т. 1).

07.09.2015 між ОСОБА_3 і Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а» підписано додаткову угоду № 2 до договору від 10.12.2014 № 60/1 про присвоєння поштової адреси будинку АДРЕСА_11 (а.с. 232 т. 1).

25.03.2015 на замовлення ОСОБА_3 . Вінницьким МБТІ виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 (а.с. 223 225 т. 1).

25.03.2015 ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_6 , що підтверджено Свідоцтвом про прав власності реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01.10.2015, індексний номер 44904804 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_12 (а.с. 236 238 т. 1).

Як видно із даних реєстраційної справи, 10.09.2015 ОСОБА_3 особисто подавала для державної реєстрації за собою права власності на квартири всі документи, сплачувала державне мито за реєстрацію (а.с. 37 107 т. 4).

11.05.2016 ОСОБА_3 видала ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на право представляти її інтереси в частині виконання усіх дій щодо квартири за адресою: АДРЕСА_12 , окрім здійснення операції купівлі продажу (а.с. 237 240 т. 1).

Як пояснила відповідачка ОСОБА_3 , з метою придбання у 2018 році танунхаусу вона вирішила відчужити квартиру, однак не могла її продати цілу через її велику площу.

Тому 14.01.2019 на замовлення ОСОБА_3 виготовлений Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна на квартиру за адресою АДРЕСА_12 на дві квартири - АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 (а.с. 55 т. 2).

14.01.2019 на замовлення ОСОБА_3 виготовлено два окремих технічних паспорти на квартиру АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 (а.с. 59 71 т. 2).

До відзиву ОСОБА_3 надала копії квитанції від 07.02.2012 по підтвердження оплати ремонтного фону по квартирі АДРЕСА_8 , від 25.02.2019 про підтвердження оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_8 , від 20.12.2019, від 09.05.2020, від 01.06.2020 про підтвердження оплати по особовому рахунку по квартирі АДРЕСА_8 (а.с. 242 245, 247 т. 1).

07.06.2018, 26.06.2019, 06.09.2020 ОСОБА_3 сплачувала податок на нерухоме майно по квартирі (а.с. 250 т. 2, а.с. 1, 2 т. 2).

Також до відзиву ОСОБА_3 надала ряд квитанцій за період з листопада 2015 року по березень 2020 року про переказ особистих коштів ОСОБА_1 (а.с. 5 32 т. 2).

Лише дві квитанції від 20.10.2015 на суму 618,09 грн та від 22.01.2016 на суму 800,00 грн. про переказ особистих коштів на користь ОСОБА_2 (а.с. 3-4 т. 2).

Варто одразу зауважити, що ці перекази здійснений у період перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі - 16.10.2015.

09.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_16 , укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки земельної ділянки з кадастровим номером :03:225:0024 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських та будівельних споруд (відчужено 1/6 частка), вартістю 34122,00 грн., які були отримані продавцем від покупця до підписання договору (а.с. 37 40 т. 2).

Право спільної часткової власності на 1/6 частку земельної ділянки за ОСОБА_3 було зареєстроване того ж дня 09.02.2018 (а.с. 41-42 т. 2).

Також 09.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_16 , укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 192 кв.м, вартістю 439739,00 грн., які були отримані продавцем від покупця до підписання договору (а.с. 43-46 т. 2).

Право власності на квартиру за ОСОБА_3 було зареєстроване того ж дня 09.02.2018 (а.с. 48-49 т. 2).

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_3 у відзиві та під час розгляду справи у судовому засіданні, у лютому 2018 року представник забудовника ОСОБА_16 01.02.2018 повідомив, що забудовнику необхідно кошти і слід пришвидшити укладення договору на придбання таунхаусу упродовж тижня, то відповідачка звернулась до знайомих і друзів своїх та сина з проханням позичити кошти з обіцянкою повернути їх від продажу кварти.

07.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_18 укладений договір позики, який був оформлений розпискою (оригінал якої перевірений у судовому засідання під час допиту свідка ОСОБА_18 ) за яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_18 30000,00 доларів США для вирішення питання придбання майна на 24 місяці під 0,6% відсотків (а.с. 33 т. 2).

08.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_18 укладений договір позики, який був оформлений розпискою (оригінал якої перевірений у судовому засідання під час допиту свідка ОСОБА_18 ), за яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_18 10000,00 доларів США для вирішення питання придбання майна на 24 місяці під 0,6% відсотків (а.с. 34 т. 2).

08.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_17 укладений договір позики, який був оформлений розпискою (оригінал якої перевірений у судовому засідання під час допиту свідка ОСОБА_17 ), за яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_17 20000,00 доларів США для вирішення питання придбання майна на 24 місяці (а.с. 35 т. 2).

09.02.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_17 укладений договір позики, який був оформлений розпискою (як пояснив свідок ОСОБА_17 , ці кошти повернуті, тому оригіналу немає), за яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_17 15000,00 доларів США для вирішення питання придбання майна на 24 місяці (а.с. 36 т. 2).

Також відповідачка вказувала, що вона позичила у ОСОБА_12 5000,00 доларів США, якому кошти були повернуті повністю 19.02.2020 та у подруги позивачки ОСОБА_30 7500 доларів США, з яких вже повернуто 4500,00 доларів США.

12.06.2020 між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , на підставі якого ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_5 вказану квартиру за 533433,00 грн. (а.с. 139 142 т. 3).

У подальшому ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.09.2020 подарувала квартиру ОСОБА_6 (а.с. 125 т. 4).

У судовому засіданні буди допитані свідки.

Свідок ОСОБА_31 надала такі свідчення у судовому засіданні.

Знайома з ОСОБА_1 з 2007 року, разом працювали. У 2014 році ОСОБА_1 почав зустрічатися із ОСОБА_2 , вони разом відпочивали у Чорногорії. Жити разом почали у 2014 році як подружжя спочатку у матері позивачки потім у квартирі в районі річпорту, одружилися у 2015 році. Вони купили 2 квартира у Набережному Кварталі. ОСОБА_1 мав депозит у банку. Вони разом ходили у ОСОБА_32 , дивилися квартиру, ОСОБА_1 розповідав про планування. Потім вони вирішили купити таунхаус, позичали кошти у чоловіка свідка ОСОБА_12 на таунхаус 5000,00 доларів, ОСОБА_1 писав розписку і потім все повернув через два тижні, позика оформлювалася розпискою чоловіка, вона бачила розписку, але свій підпис не ставила. Нерухомість була оформлена на матір ОСОБА_1 , але вона не надавала кошти на придбання (про це казали і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ). Свідок була цим здивована. ОСОБА_2 сплачувала комунальні платежі за квартири, вона була бухгалтером. Свідок готувала проект на квартиру, і ОСОБА_1 також сам робив проект.

У ОСОБА_2 був автомобіль, куплений у кредит. У якому розмірі був кредит свідкові не відомо, розмір заробітної плати ОСОБА_2 вона не знає, суму витрат також. Можливо ОСОБА_2 сплачувала по 1000 грн. на місяць. Хто оплачував подорож у Чорногорію не знає, але кошти ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відкладали разом, у них були заощадження.

Пояснила, що бувала у гостях у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у квартирі на Набережному кварталі, 2-3 рази, квартира була без ремонту, обидва ОСОБА_2 і ОСОБА_1 казали, що вони там будуть жити. Хто вносив платежі за квартиру вона не знає, дізналася, що квартира оформлена на матір ОСОБА_1 ще до реєстрації шлюбу.

Свідок особисто бачила як ОСОБА_2 відраховувала 10000 грн своїх коштів і казала, що віднесе їх платити за квартиру.

Таунхаус коштував 100000 доларів США приблизно, вони його разом вибирали. Її чоловік (свідка) позичав 5000 ,00 доларів США, інші кошти вони позичали у друзів, мали свої накопичення. Але скільки загалом сплачено коштів, свідку не відомо, знає що ОСОБА_2 відкладала по 1000 доларів США на весілля .

Повідомила, що була у гостях у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по АДРЕСА_7 , ОСОБА_2 мешкала там постійно, вона купувала їжу, разом ОСОБА_2 і ОСОБА_1 прибрали квартиру.

З матір`ю ОСОБА_1 вона не знайома, бачила її лише на весіллі. Відомо, що мати працювала на залізниці, ким не знає. Зі слів обох - мати не давала кошти на квартиру, а квартира на неї оформлена лише щоб не вказувати її у декларації .

Свідок ОСОБА_33 надав такі свідчення у судовому засіданні.

У серпні 2014 року він приїхав з м. Луганську, його тимчасового поселили у гуртожиток залізниці по АДРЕСА_16 . ОСОБА_1 був його сусідом по поверху, мешкав постійно, свідок бачив його кожного дня. Вони спілкувалися, ОСОБА_1 допомагав свідкові у побутових питаннях. ОСОБА_1 казав йому, що він винайняв квартиру поблищу та робить там ремонт, у лютому 2015 він переїздив, свідок допомагав йому перевозити речі. Тобто із серпня 2014 року до лютого 2015 року ОСОБА_1 проживав у гуртожитку.

Свідок ОСОБА_34 надав такі свідчення у судовому засіданні.

Вона є подругою ОСОБА_2 , разом із нею працювала. З 2011 року знає ОСОБА_1 як працівника залізниці. Їй відомо, що у 2014 році ОСОБА_1 запрошував ОСОБА_2 на відпочинок, у т.ч до Туреччини, це розповідала ОСОБА_2 , вони відпочивали разом із друзями. Після того, у 2014 році ОСОБА_2 переїхала до ОСОБА_1 у квартиру в районі річпорту, перевозила речі, свідок була у них в гостях. ОСОБА_2 готували сніданки, щодо інших питань побуту то їй не відомо. Хто сплачував орендні платежі за квартиру, комунальні послуги свідкові не відомо. ОСОБА_2 мала автомобіль, який придбала у кредит у 2012 році, ще до відносин із ОСОБА_1 , сплачувала по 10000,00 грн. приблизно.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 купили квартиру у Набережному Кварталі, про що вони обидва казали, вона там не була, вони розповідали про ремонт у 2015 році. У 2017 році вони знайшли таунхаус, хотіли продати квартири і купити таунхаус. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 шукали гроші. Вона (свідок) позичила 7000,00 доларів США без розписки, потім ще 250 доларів. ОСОБА_1 4000,00 доларів США повернув у вересня 2018 року и 250 доларів США скинув, і сказав, що 3000,00 доларів США хай поверне подруга. Два тижні тому ОСОБА_2 повернула 500,00 доларів США, залишилося 2500,00 доларів США боргу. Уточнила, що гроші вона давала ОСОБА_2 , а повертав їх ОСОБА_1 , повернув всього 4250,00 доларів. По оглянути фотографіям сказала, що восени 2014 році вони каталися на конях разом. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 поводилися як дівчина і хлопець, які зустрічалися.

Також повідомила що ОСОБА_2 брала кошти на роботі для оплати у серпні 2017 року завдатку за таунхаус це зі слів самої ОСОБА_2 .

Про те - чи збирала ОСОБА_2 кошти на придбання квартир у Набережному Кварталі свідкові не відомо, були речі, які вона купувала потайки від ОСОБА_1 . Вартість квартир також свідкові не відома, про доходи ОСОБА_1 вона не обізнана. З матір`ю ОСОБА_1 вона не знайома і про її доходи взагалі нічого не знає.

Свідок ОСОБА_35 надав такі свідчення у судовому засіданні.

З ОСОБА_1 знайомий більше 13 років, разом працюють. Починаючи з 2014 року інколи бачив із ним ОСОБА_2 , разом обідали в кафе 2-3 рази. У 2015 році вони одружилися. У 2014 році ОСОБА_1 жив у гуртожитку. У другій половині 2014 році зняв квартиру, яка була у непридатному для проживання стані, завалена речами. Свідок був у них в гостях на цій квартирі по ОСОБА_36 , ОСОБА_1 тоді придбав телевізор і вони запросили його подивитися футбол, було багато інших друзів, меблів особливо не було в квартирі.

Повідомив що у 2015 році разом із ОСОБА_1 вони буди у вирядженні у ОСОБА_37 , ОСОБА_2 їздила із ними, їхали на її автомобілі, відвідували Кириловку на два дні, відпочивали. ОСОБА_2 була у якості подруги ОСОБА_1 . Свідок вважав, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зустрічаються. Свідок підтвердив, що це було саме у 2015 році, вони були в аквапарку у Кирилівці.

У 2018 році ОСОБА_1 і ОСОБА_3 разом переглядали таунхаус, свідок був із ними, давав поради щодо якості будівництва. ОСОБА_3 дуже раділа придбанню таунсхаусу. Потім при огляд таунхаусу ОСОБА_2 не була присутня.

Свідок ОСОБА_38 надала такі свідчення у судовому засіданні.

Свідок повідомила, що була директором ОСББ «Набережний Квартал 62» з 2014 року.

З ОСОБА_2 і ОСОБА_1 знайома з 2014 року. ОСОБА_2 була членом правління ОСББ із самого початку створення, а з 2014 року бухгалтером ОСББ. ОСОБА_1 інколи приходив на засідання ОСББ як чоловік ОСОБА_2 .

Пояснила, що повноваження члена ОСББ мають підтверджуватися документами на право власності на квартиру, чи були вони у ОСОБА_2 вона не пам`ятає. Власник також має передати повноваження. ОСОБА_1 казав, що це «наша власність». Свідок не пам`ятає, хто був власником квартир, але були збори, були усі власники, документів не потрібно було надавати. Документи потрібні були лише для реєстрації. Пам`ятає, що підписувався акт приймання-передачі квартири. ОСОБА_1 казав, що ОСОБА_2 є уповноваженою. Чи була в неї довіреність не пам`ятає. Прізвище останньої вказане у протоколі зборів. Чи підписувала вона протокол не пам`ятає. Свідок контролювала збори. Про спільне проживання сторін їй нічого не відомо, але квартири вони їх показували обидва. ОСОБА_3 вона не згає. Не пам`ятає, чи була ОСОБА_2 власником, скільки конкретно членів ОСББ також не пам`ятає, однак існує список, журнал, в якому розписувалися ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_39 надала такі свідчення у судовому засіданні.

Свідок входила до складу ініціативної групи при створенні ОСББ «Набережний Квартал 62», є власником квартири АДРЕСА_17 . Знайома із Чміль Лілією і ОСОБА_1 . На засідання правління вони приходили удвох. ОСОБА_40 займалася бухгалтерією. Свідок була у них у квартирі, вони, з їх слів, збиралися там жити, розмовляли про планування квартири. Пояснила, що до складу правління ОСББ входили власники, голова ОСББ ОСОБА_38 запитувала у всіх документи, ОСОБА_3 була власником. Документи подавалися ще до створення ОСББ, куди саме не пам`ятає. Свідок не була присутня при укладенні правочину на придбання квартир, про придбання квартири для себе, про купівлю саме ними і про оформлення на ОСОБА_3 їй відомо зі слів ОСОБА_41 і ОСОБА_1 про спільне проживання і про шлюб свідку нічого не відомо. Свідок була секретарем ОСББ. Чи була ОСОБА_42 офіційно оформлена в ОСББ свідок не пам`ятає, однак сторонніх не могло бути. Документи зберігалися у директора. Напевне у ОСОБА_41 була довіреність, оскільки директор вимагала наявність документів. Свідок складала протоколи ОСББ, такого прізвища як « ОСОБА_43 » вона не знає, ОСОБА_44 знає як « ОСОБА_45 ». Документів на право власності на прізвище « ОСОБА_43 » вона не бачила. Чміль Лілії заробітна плата в ОСББ не платилася. Про таунхауси свідок чула від обох.

Свідок ОСОБА_15 надала такі свідчення у судовому засіданні.

Вона є матір`ю ОСОБА_2 . Пояснила, що у ОСОБА_2 було багато чоловіків. У 2014 році вона інколи жила у неї (свідка) за адресою: АДРЕСА_9 . Донька у 2014 році казала, що у неї мінімальна заробітна плата, ФОП у неї не було, вона сплачувала кредит за автомобіль Міцубісі. До цього у неї у власності автомобіля не було, був автомобіль який належав іншому чоловіку, її співмешканцю. 08.03.2015 свідок познайомилася із ОСОБА_1 а до цього вони зустрічалися.

ОСОБА_1 ніколи не зловживав алкогольними напоями, наркотики не вживав.

ОСОБА_2 розповідала, що ОСОБА_1 сплатив за неї кредит за автомобіль. А у 2014 році свідок також розраховувалася в банку за цей кредит коштами, які давала донька. У 2015 році ОСОБА_2 і ОСОБА_1 жили по АДРЕСА_18 квартира на 5+му поверсі. Свідок привозила їм їжу, думала що ОСОБА_2 працює.

А у 2018 році ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розійшлися, остання пішла до коханця. У травні 2018 році вона дізналася, що донька вагітна, вона приїхала жити до неї, сказала що у квартирі їй некомфортно. Свідок не знала реальну причину їх розлучення. ОСОБА_1 намагався зберегти сім`ю, свекруха також просила її повернутися. Донька сказала, що у липні 2018 року ОСОБА_1 купив новий автомобіль. На цьому автомобілі вона на 4-м місяці вагітності поїхала в Крим до коханця. У грудні хотіла шлюб вже розірвати, щоб дитині дати інше прізвище. Наразі донька перешкоджає ОСОБА_1 бачити дитину. За 4 роки проживання із ОСОБА_1 вона нічого не придбала.

Мати ОСОБА_1 - сваха ОСОБА_3 придбала нерухомість у Набережному Кварталі (вона сама розповідала). Також розповідала, що у неї домашнє господарство, вона їздила в ОСОБА_46 на заробітки. Також розповідала, що продала квартиру і придбала таунхаус. ОСОБА_2 кошти на цю нерухомість не надавала, у неї не було накопичень, у 2018 році також не було. Донька постійно витрачала кошти на одяг, взуття і за період співжиття з ОСОБА_1 , а потім продавала все через Інстаграмм.

Свідок ОСОБА_21 надав такі свідчення.

Знайомий із ОСОБА_1 багато років. Восени 2014 року він орендував квартиру по АДРЕСА_7 , у матері свідка - ОСОБА_47 приблизно за 100,00 доларів США. квартира була не в жилому стані. У 2014 році там мешкав лише ОСОБА_1 , він віддавав кошти за квартиру. Свідок приходив їх забирати кожного місяця увечері. ОСОБА_2 у квартирі не було. З ОСОБА_2 познайомився приблизно у травні 2015 року, був у гостях, дивилися футбол. Були інші гості, співробітники ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_48 надала такі свідчення.

Свідок була завідувачкою гуртожитку по АДРЕСА_19 , працює на залізниці, є колегою ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не знайома. Влітку 2014 році ОСОБА_1 повернувся жити до гуртожитку. Він зареєстрований з 2004 року. Вона його бачила кожного ранку, він дійсно проживав, свідок видавала йому квитанції на оплату кімнати. Виїхав з гуртожитку навесні 2015 року. Він хотів проживати у гуртожитку із дівчиною, але це заборонено. Вивіз свої речі та після того сплатив заборгованість.

Свідок ОСОБА_49 надав такі свідчення.

Свідок був сусідом ОСОБА_1 , вони проживали на одному поверсі у будинку по АДРЕСА_20 у 2014 2015 роках. Свідок є колишнім сусідом відповідача ОСОБА_1 , проживав у будинку по АДРЕСА_20 , на одному поверсі із ОСОБА_1 . У 2014 році ОСОБА_1 робив ремонт у своїй квартирі, прибирав сміття, свідок пару разів йому допомагав, виносив старі речі. Квартира не була у придатному для проживання стані. Не бачив ОСОБА_2 у 2014 році у квартирі, бо там неможливо було жити. Власниками квартири були батьки ОСОБА_50 , якого він також знає. Також вони бачилися у дворі будинку. Уперше у квартирі бачив ОСОБА_2 у середині або ближче до кінця 2015 року, восени 1-2 рази на тиждень. У 2015 році у квартирі ОСОБА_1 постійно не жив, жив у гуртожитку, бачилися із ним двічі на тиждень уранці. У ОСОБА_2 був білий автомобіль Лансер. одного разу свідок допомагав міняти їй колесо у дворі будинку. У 2018 році ОСОБА_1 звертався до нього із питань знижка на автівки ОСОБА_51 (свідок тоді працювала у ТрейдДніпро). Товариство зробило йому знижку при купівлі автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 надав такі свідчення.

З ОСОБА_3 і ОСОБА_1 знайомий давно. У 2018 році відповідачі звернулися до нього з питання позичення коштів на придбавання таунхаусу. Йому відомо, що у ОСОБА_3 було 2 квартири у Набережному Кварталі. Він позичив 30000,00 доларів США 07.02.2018, кошти передав ОСОБА_1 , і 10000,00 доларів США 08.02.2018, передав їх уже ОСОБА_3 , останньою складено 2 розписки. Кошти передавалися під 6%. До цього часу борг не повернутий, розписки зберігаються у свідка в оригіналі, свідок підтвердив, що саме вони зберігаються у матеріалах справи (пізніше за клопотанням сторони позивача були перевірені з оригіналами і засвідчені судом у судовому засіданні).

Пояснив, що ОСОБА_2 не було при переданні коштів, жодних домовленостей із нею не було. Саме ОСОБА_3 давно бажала придбати таунхаус. ОСОБА_2 знає як дівчину ОСОБА_1 , познайомився із нею влітку 2015 року, про спільне проживання із ОСОБА_1 свідкові нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_23 надала такі свідчення.

Свідок зазначила, що вона є подругою ОСОБА_1 з 2010 року, також знайома із його матір`ю ОСОБА_3 . З 2010 року до липня 2014 року вони з ОСОБА_1 жили разом у квартирі її знайомих по АДРЕСА_11 , потім розлучилися. При цьому десь пів року у 2013 році ОСОБА_1 жив у гуртожитку. ОСОБА_1 мав депозити в банках приблизно 23000,00 доларів США, також мав накопичення приблизно 16000,00 доларів США, зберігав їх вдома. У 2014 році вони розлучилися, свідок була вагітна, на 7-8 тижні у неї завмер плід, але після розлучення ОСОБА_1 їй допомагав з лікуванням, з операцією. До цього часу вони підтримують спілкування. Повідомила, що ОСОБА_2 з 2013 року намагалася їх розлучити, писала ОСОБА_1 у різних месенджерах, казала , що хоче їх розлучити, запрошувала ОСОБА_52 на каву, давила на нього.

Свідок ОСОБА_17 надала такі свідчення.

Свідок давно знайомий із ОСОБА_3 , вони працювали разом з 1992 року. ОСОБА_1 також давно знає. ОСОБА_2 знає як колишню дружину ОСОБА_1 . ОСОБА_3 повідомляла йому, що бажає придбати квартиру, потім він дізнався, що вона купила 2 квартири у Набережному Кварталі. Потім купила таунхаус, він сам запропонував позичити гроші. ОСОБА_3 сказала, що буде продавати квартири, щоб купити таунхаус. Свідок позичив їй 20000,00 доларів США, передав їх через свою дружину ОСОБА_53 ОСОБА_54 , оскільки вони поряд працювали. Гроші він давав хоч через ОСОБА_2 (як кур`єра), але саме для ОСОБА_3 . Наступного дня передав ще 15000,00 доларів США особисто ОСОБА_3 , вона приїхала і привезла розписку на 20000,00 доларів США та написала розписку на 15000,00 доларів США. Гроші повернули. ОСОБА_1 привіз 15000,00 доларів США.

Свідкові нічого не відомо про спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Відомо, що ОСОБА_1 винаймав квартиру по АДРЕСА_20 , у якій жив. Із ОСОБА_2 познайомився ближче у 2015 році, коли вони з ОСОБА_1 вже були одружені.

Свідок ОСОБА_55 надала такі свідчення.

Свідок є подругою ОСОБА_2 з 2014 року, їх познайомив ОСОБА_1 (він є родичем батькові свідка), знає ОСОБА_3 , але не спілкувалася. У 2014 році вона навчалася у Дніпрі в інституті. Восени 2014 році почалася сесія і ОСОБА_1 запропонував їй проживати разом із ним та ОСОБА_2 на квартирі, адресу не пам`ятає. Свідок приїздила двічі на рік восени і навесні і проживала у них по 2 тижні, в окремій кімнаті, вони жили разом як одна сім`я, ходили до магазину, готували вечерю, мали спільні плани. У березні-квітні 2015 року їздили разом на прогулянку, ходили в кіно. ОСОБА_2 працювала в офісі поруч. Хто сплачував за оренду квартир не знає. Свідок проживала безоплатно. Вони придбали квартиру, за чиї гроші свідкові не відомо. У ОСОБА_2 був автомобіль, хто його заправляв - не знає.

Свідок ОСОБА_16 надав такі свідчення.

Свідок був заступником директора ТОВ «Автолюкс Дніпро» і головою ОСББ «Севастопольська, 66». ТОВ «Автолюкс Дніпро» було замовником будівництва будинку Набережного Кварталу. ОСОБА_3 у 2015 році купила там 2 квартири. Забудовником був ЖК «Містосад», він був представником замовника. , був у правління ОРСББ «Набережний Квартал», наприкінці 2015 вирішили створити ОСББ, обрали голову ОСОБА_10 , найняли директором ОСОБА_56 . У ОСОБА_1 була довіреність від ОСОБА_3 як члена правління. ОСОБА_2 він не знає, вона не була членом правління, не була бухгалтером, він не бачив її на зборах. Директор вимагала надання документів на право власності або довіреності. У грудні 2014 року ще не було будинку, був фундамент. Свідок також показував таунхаус ОСОБА_10 і ОСОБА_1 , пізніше показував його особисто ОСОБА_3 , яка приїздив з двома чоловіками. Таунхаус знаходиться на закритій території, туди не модна потрапити самостійно. На обмін вони не погоджувалися, вартість таунхаусів він обговорював із ОСОБА_3 . Він узяв 3000,00 доларів США завдатку від ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 не було при передачі). Граничний термін на викуп таунхаусу був до лютого 2018 року. З`явився ще один покупець, і він зателефонував ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_10 і повідомив, що в них є один тиждень на прийняття рішення. У лютому 2018 року було оформлення договорів купівлі- продажу на проспекті О.Поля у нотаріуса Машкова. ОСОБА_3 оглядала таунхаус перед укладенням договору, свідок по довіреності укладав договір. ОСОБА_2 не було при укладенні договорів. Про спільне проживання нічого свідкові не відомо.

Свідок ОСОБА_57 надала такі свідчення.

Свідок була членом наглядової ради ОСББ Набережний Квартал, 62 у 2015 році, займалася організацією ОСББ, організовувала збори мешканців коли була здана перша секція в експлуатацію, тоді познайомилася із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , вони представлялися як подружжя. Тоді вона не знала прізвище « ОСОБА_43 » . ОСОБА_3 ніколи не бачила. Запросила ОСОБА_2 у якості бухгалтера. ОСОБА_2 приходила частіше ні ж ОСОБА_1 ОСОБА_2 оформлювала протоколи зборів ОСББ, секретар ОСОБА_39 вела протоколи. Свідок не знала, хто є власниками квартир, ходили дивилися квартири один одного. Коли вели список власників, вона спитала, чому інші ініціали, на що ОСОБА_1 повідомив, що то його мати. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 казали, що вони мешкатимуть. Частіше на зборах була присутня ОСОБА_2 , ОСОБА_1 допомагав із програмою обліку.

За чиї кошти куплені квартири їй не відомо. Членами правління були ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , є акти засідання правління. ОСОБА_2 була членом на підстав усного договору між членами правління про те, що вона виконує роботу бухгалтера, вона була присутня, а підписував ОСОБА_1 . Іншого бухгалтера ОСББ вона не пам`ятає. Чи був у ОСОБА_2 правовстановлюючий документ, вона не знає. Свідок була членом правління, оскільки мала правовстановлюючий документ на квартиру, тому мала право підписувати протокол.

Про спільне проживання, походження коштів їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_58 (дружина ОСОБА_10 ) надала такі свідчення.

Свідок є власником квартири у Набережному Кварталі, є подругою ОСОБА_2 з 2015 року. З ОСОБА_3 вона не знайома. Бачила як ОСОБА_2 і ОСОБА_1 удвох дивилися квартиру у Набережному Кварталі, але за чиї кошти куплені квартири свідок не знає. Вона бувала у їх квартирі. ОСОБА_2 сплачувала комунальні платежі, оскільки вона навчила свідка їх сплачувати через «Приват24». Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він працював у залізничному управлінні, ОСОБА_2 працювала у фірмі, була бухгалтером, вела приватні підприємства. Мала автомобіль, за який сплачувала кредит. Мала гарну заробітну плата, напевне 2000,00 доларів США. Пізніше свідок с протоколів зборів ОСББ дізналася про те, що власник інший, ОСОБА_1 пояснив, що це для того, щоб не вказувати у декларації. ОСОБА_3 у Набережному Кварталі вона не бачила. Хто вносив пайові внески за квартиру їй невідомо, за чиї кошти квартири куплені - не знає, не володіє інформацією. Зі слів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 сплачували вони. Свідок не була членом правління ОСББ. Їй чоловік розповів, що ОСОБА_1 приймає участь в ОСББ за довіреністю від матері. ОСОБА_2 не була членом правління, але вона була присутня на засіданнях. Вважає, що ОСОБА_3 немає жодного відношення до таунхауса, вони разом свідок, її чоловік, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 дивилися таунхаус, показував забудовник. ОСОБА_10 позичив ОСОБА_1 на завдаток 3000,00 доларів США. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позичали кошти на придбання таунхаусу. Потім свідок дізналася, що таунхаус оформлений на матір ОСОБА_1 . Але її не було на перегляді таунхаусу. Вважає, що саме ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбали таунхаус, але оформили на матір, щоб не показувати у декларації. Хто укладав договір на придбання таунхаусу свідкові не відомо. ОСОБА_1 повернув кошти ОСОБА_10 у її присутності. Хто писав розписку на позичення, не пам`ятаєм, але розписку про повернення не писав. Вважала, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мали власні накопичення на купівлю, позичали кошти у знайомих. Таунхаус куплений не за кошти ОСОБА_3 , адже вона живе у якомусь селі, у сільській хаті, вони колись приїздили в гості, але її не було вдома.

Про спільне мешкання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до шлюбу свідкові нічого не відомо. Про шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_1 також свідкові нічого не відомо, бачила лише весільні фото. Вважала, що ОСОБА_2 , має право на це майно як його дружина. Пояснила, що має неприязне відношення до ОСОБА_1 , останній налаштовував їх проти ОСОБА_2 і вважає, що саме вони придбали квартири і таунхаус, а те, що власником є ОСОБА_3 не відповідає дійсності.

Свідкові не відомо, яку саме суму коштів ОСОБА_2 витратила на придбання нерухомості, з їх спільних розмов свідок зробила висновок про те, що нерухомість придбавали ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 надав такі свідчення.

Свідок познайомився із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у 2014 році, як і з іншими пайщиками, під час придбання нерухомості у Набережному Кварталі. Він також знайомий із ОСОБА_3 . ОСОБА_1 приймав участь у вирішенні різних питань в ОСББ. ОСОБА_10 обрали невдовзі головою ОСББ, вони дружили із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 сім`ями. За чиї саме кошти придбавалися квартири свідкові не відомо, він спілкувався із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 як із власниками, лише пізніше будучи вже головою ОСББ, він дізнався, що ОСОБА_1 не є власником, у нього є довіреність від матері. Він бачив документи ОСОБА_3 , питань до них не було. ОСОБА_1 казав, що оформили все на матір, оскільки йому треба було подавати декларації. Чиї кошти були внесені за квартири свідкові не відомо. ОСОБА_2 не була власником квартир, не була членом правління, вона була «неоформленим» бухгалтером і була присутня на усіх зборах правління. ОСОБА_3 він ніколи не бачив, не питав, чому квартири оформлені на неї. Були, наприклад, квартири, які оформлювалися на юридичних осіб.

Він запропонував своїй дружині, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбати таунхауси, вони їздили їх дивитися. Таунхауси дивилися учотирьох він, дружина, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Він з ОСОБА_1 брав участь у перемовинах, хотіли продати квартири і купити таунхауси. Обміняти таунхауси на квартири забудовник відмовив. Потім забудовник невдовзі зателефонував та запропонував заплатити. Свідок з ОСОБА_1 вирішили швидше їх викупити. У ОСОБА_1 вийшло викупити, а він (свідок) відмовився, оскільки була зависока ціна. За чиї кошти придбаний таунхаус свідкові не відомо.

Про спільне проживання до шлюбу свідкові нічого не відомо, але при знайомстві він сприймав їх як сімейну пару.

Щодо вимог позивачки про встановлення факту проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2014 року по жовтень 2015 року.

У постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду висновувала, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то суд дійшов висновку, що такий факт не підтверджений належними і допустимими доказами.

Згідно із ч. 2 ст. ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти:

спільне проживання однією сім`єю;

спільний побут;

взаємні права та обов`язки.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 № 554/8023/15-ц.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У судовому засіданні свідки надали такі свідчення щодо спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу.

Так, свідок з боку позивачки ОСОБА_31 вказувала, що сторони жили разом почали у 2014 році як подружжя, вона була у гостях у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по АДРЕСА_7 , ОСОБА_2 мешкала там постійно, купувала їжу, разом ОСОБА_2 і ОСОБА_1 прибрали квартиру.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_34 вказувала, що у 2014 році ОСОБА_2 переїхала до ОСОБА_1 у квартиру в районі річпорту, перевозила речі, свідок була у них в гостях. ОСОБА_2 готували сніданки. Хто сплачував орендні платежі за квартиру, комунальні послуги їй не відомо.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_55 вказала, що вона у 2014 році, коли навчалася у м. Дніпрі, двічі на рік, восени і навесні і проживала у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по 2 тижні, в окремій кімнаті, вони жили разом як одна сім`я, ходили до магазину, готували вечерю, мали спільні плани. Хто сплачував за оренду квартири - не знає.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_35 вказував, що у 2014 році ОСОБА_1 жив у гуртожитку, а у другій половині 2014 році зняв квартиру, яка була у непридатному для проживання стані.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_15 (мати позивачки) вказувала, що у 2014 році вона інколи жила у неї (свідка) за адресою: АДРЕСА_9 . 08.03.2015 свідок познайомилася із ОСОБА_1 , до цього донька і ОСОБА_1 зустрічалися. У 2015 році ОСОБА_2 і ОСОБА_1 жили по АДРЕСА_18 на 5-му поверсі.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_21 вказував, що восени 2014 року ОСОБА_1 орендував квартиру по АДРЕСА_7 , у матері свідка - ОСОБА_47 приблизно за 100,00 доларів США, яка була не в жилому стані. У 2014 році там мешкав лише ОСОБА_1 , він віддавав свідкові кошти за квартиру. ОСОБА_2 у квартирі не було. З ОСОБА_2 свідок познайомився приблизно у травні 2015 року, був у гостях, дивилися футбол. Були інші гості, співробітники ОСОБА_1 .

Свідок з боку відповідача ОСОБА_48 (завідувачка гуртожитку по АДРЕСА_19 ) вказувала, що влітку 2014 році ОСОБА_1 повернувся жити до гуртожитку. Вона його бачила кожного ранку, він дійсно проживав, свідок видавала йому квитанції на оплату кімнати. Виїхав з гуртожитку навесні 2015 року.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_49 (сусід ОСОБА_1 ), який проживав на одному поверсі у будинку по АДРЕСА_20 у 2014 2015 роках, взав, що у 2014 році ОСОБА_1 робив ремонт у цій квартирі. Квартира була не придатна для проживання. Не бачив ОСОБА_2 у 2014 році, уперше у квартирі бачив ОСОБА_2 у середині або ближче у кінці 2015 року, восени 1-2 рази на тиждень.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_23 зазначила, що з 2010 року до липня 2014 року вони з ОСОБА_1 разом у квартирі її знайомих по АДРЕСА_11 , потім розлучилися.

З аналізу наведених свідчень слідує висновок, що свідки з боку позивачки повідомили суду про деякі фрагменти спільного побуту сторін у різні періоди 2014 року, які ґрунтуються на тому, що вони періодично їх відвідували, але жоден зі свідків не повідомив про постійне спільне проживання. Натомість свідки з боку відповідача ОСОБА_1 , яких більше, взагалі спростували ці свідчення та підтвердили, що ОСОБА_1 у 2014 році і першу половину 2015 року мешкав постійно за іншою адресою.

Отже, жоден зі свідків не підтвердив факт постійного спільного проживання ОСОБА_2 до березня 2015 року.

У цілому показання свідків із боку відповідача ОСОБА_1 узгоджуються із його відзивом і поясненнями, наданими у судовому засіданні про те, що з червня 2014 року він зустрічався із позивачкою ОСОБА_2 як хлопець з дівчина. З травня 2014 року по кінець лютого 2015 року проживав сам у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_13 . У червні 2014 водночас винайняв квартиру у свого знайомого ОСОБА_21 за адресою АДРЕСА_7 . Кошти за оренду та комунальні платежі сплачував виключно ОСОБА_1 , що позивачкою не заперечувалося у позові.

Окрім того, свідчення про спільне проживання сторін свідки із боку позивачки надавали зі слів самої позивачки.

Відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Позивачка не була допитана у якості свідка та не заявляла відповідного клопотання.

Свідки ж з боку відповідача, такі як ОСОБА_23 , ОСОБА_49 , ОСОБА_48 , ОСОБА_15 надали показання стосовно обставин непроживання сторін спільно, очевидцями яких вони були особисто.

Жоден зі свідків не повідомив ані про спільний бюджет сторін, ані про взаємні права та обов`язки сторін. Інших належних і допустимих доказів наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, таких як придбання спільного майна для облаштування побуту, будівельних матеріалів, сплати коштів на погашення грошових зобов`язань тощо, матеріали справи не містять.

Надана позивачкою відповідь на адвокатський запит туристичної агенції «Grog-trevel» від 18.05.2020 про те, що у серпні 2014 року сторони заверталися для замовлення туристичних послуг «сімейного відпочинку» вказує на лише на назву самої послуги, однак не значить, що туристична агенція достеменно обізнана про сімейні відносини своїх клієнтів (а.с. 77 т. 1).

Лист ОСОБА_1 до управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 05.10.2019, у якому вказано, що він із позивачкою перебував у цивільному шлюбі 3 2014 року стосується спору щодо дитини, який мав місце у 2019 році та не зумовлює як таких взаємних прав та обов`язків для сторін щодо спірного майна (а.с. 79 82 т. 1).

У цілому суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання у спірний період.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц, від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16-ц, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16-ц.

З урахування того, що надані позивачкою спільні фотографії на диску (у томі 4) не можуть бути єдиним доказом спільного проживання, свідки такого факту не підтвердили, за відсутності інших доказів і того, що у справах позовного провадження окрема вимога про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є ефективним способом захисту права, суд відхиляє цю вимогу.

Стосовно вимог про визнання квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , визнати недійсним свідоцтва про право власності від 01.10.2015 на ім`я ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 12.06.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та наступного договору дарування від 23.09.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визнання за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права власності по частин цих квартир в порядку поділу спільного майна подружжя.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що ці квартири були придбані не ОСОБА_3 , а фактично ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за їх спільні кошти, які складаються із власних заощаджень, позичених коштів, інших зароблених коштів у період спільного проживання та шлюбу.

Як було встановлено, покупцем обох квартир на підставі договорів від 08.12.2014 є відповідачка ОСОБА_3 .

16.10.2015 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали шлюб.

Отже, квартири придбані ОСОБА_3 до укладення шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Як було вказано вище, спільні фотографії не можуть бути єдиним доказом спільного проживання, свідки такого факту не підтвердили, інші докази, у т.ч. документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) відсутні, то суд приходить до висновку, що спірне майно, зокрема, квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 , які перебувають у власності інших осіб, не набувалися сторонами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в результаті спільної праці та за спільні кошти та не є їхньою спільною сумісною власністю.

Стосовно кваліфікації правочинів, укладених 08.12.2014 відповідачкою ОСОБА_3

З огляду на статі 626 627 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог статі 626 627 628 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 статті 215 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Позивачка ОСОБА_2 , мотивуючи свій позов також наведеними нормами, й тими обставинами, що фактично покупцем квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 була не ОСОБА_3 за договорами від 08.12.2014, не просить у своїх остаточних вимогах визнати недійсними ці правочини, за якими, по версії позивачки, покупцем була саме вона і ОСОБА_1 , а одразу просить визнати недійсним наступний правочин від 12.06.2020, у якому ОСОБА_3 була вже продавцем, а покупцем ОСОБА_5 .

У даній конструкції правовідносин правочини від 08.12.2014, які укладені між ОСОБА_3 і ЖБК «Місто-сад восьмий будівельний 2а» слід оцінювати як на предмет наявності у них «фактичного покупця» - за ст. 217 ЦК України, так і на предмет наявності факту набуття майна за час спільного проживання за спільні кошти та приналежність на праві спільної сумісної власності за ст. 74 СК України.

Оцінюючи наявність у позивачки права на майно як такої, що проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Позивачкою надані податкові декларації як ФОП за 2015 рік сума доходу 421010,47 грн., за 2016 рік сума доходу 593764,00 грн., за 2017 рік сума доходу 876965,00 грн., за 2018 рік сумі доходу 629720,00 грн., за 2019 рік - сума доходу 586282,00 грн., довідки про доходи за 2015 рік 12548,64 грн. та 20844,79 грн., за 2016 рік 14248,50 грн. та 23184,00 грн., за 2017 рік 30912,00 грн. та 30921,51 грн., 2018 рік - 34311,41 грн. та 34816,25 грн., за 2019 рік 37030,00 грн. та 42826,00 грн. (а.с. 36 - 55 т. 1).

У 2013 році дохід ОСОБА_2 склав 85935,00 грн., у 2014 році 368235,00 грн. (а.с. 147 156 т. 4).

Водночас, сама по собі наявність цих доходів не свідчить про те, що вони були витрачені на спірне нерухоме майно, зокрема квартири, набуті до реєстрації шлюбу, при тому, що позивачкою не надано жодних доказів того, що вони були витрачені на його придбання. Позивачка не вказувала ані у позові, ані у судовому засіданні, що означені кошти були нею передані ОСОБА_3 або її представнику ОСОБА_1 саме на придбання квартир (як і будинку та земельної ділянки), а лише посилалася на те, що вона ці доходи отримувала і мала можливість придбати нерухоме майно. Також позивачка не вказала точну суму, яка за її версією була витрачена на придбання майна, заначила, що приблизно 100000,00 грн., однак не вказала у який період і на який саме об`єкт нерухомості вона витрачала кошти. При тому, що квартири загалом коштують 782590,00 грн. і ОСОБА_3 сплатила за них упродовж 2014 - 2015 років, до перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Судом не встановлено, що на момент укладення ОСОБА_3 договорів від 08.12.2014 на придбання спірних квартир ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд не приймає доводи позивачки про те, що її формальна добровільна участь у організації ОСББ «Набережний Квартал 62а» свідчить про наявність взаємних прав та обов`язків між нею і ОСОБА_1 стосовно спірних квартир.

ОСОБА_2 не була членом правління ОСББ «Набережний Квартал 62а», не приймала участь у загальних зборах ОСББ, не була бухгалтером ОСББ.

Вказаний факт є очевидним для неї самої, оскільки у судовому засіданні позивачка цього не заперечувала.

На підставі ст.ст. 78, 83 ЦПК України суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи протоколи № 1 від 17.02.2017 та № 6 від 17.05.2017 зборів правління ОСББ «Набережний квартал 62а» у якості доказів, оскільки вони є недопустимими (а.с. 17 19 т. 1). При цьому, в протоколі № 1 від 17.02.2017 прізвища позивачки взагалі немає, а у протоколі № 6 від 17.05.2017 вона вказана як « ОСОБА_40 », тобто під прізвищем, яке їй не належить. Хоча вони засвідчені представником позивачки як «згідно з оригіналом», але позивачка сама пояснила, що вона їх отримала від свідків, оригіналів у неї немає.

Надані позивачкою квитанції про сплату зі своєї картки по особовому рахунку за квартиру АДРЕСА_8 , де платником вказана ОСОБА_3 12.05.2016 в сумі 255,84 грн., сплата одноразового внеску від імені ОСОБА_10 26.05.2016 в сумі 1000,00 грн., а також оплата внесків по квартирі АДРЕСА_8 від ОСОБА_1 06.10.2016, 17.08.2016, 20.06.2017, 07.10.2016, 09.03.2017, в сумах 166,05 грн., 1691,89 грн., 267,83 грн., 367,06 грн. (а.с. 23 29 т. 1), свідчать про сплату незначної суми платежів вже після придбання квартир ОСОБА_3 та до того ж у період, коли ОСОБА_2 вже перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 та взагалі не стосуються спірного періоду.

Суд наголошує на тому, що ці платежі не є пайовими внесками, сплаченими на виконання договорів пайової участі, укладеними ОСОБА_3 із Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 2а», а сплачені на користь ОСББ «Набережний Квартал 62а».

Свідоцтво про право власності на спірні квартири (об`єднану одну квартиру АДРЕСА_8 ) ОСОБА_3 отримала 01.10.2015 за 15 днів до укладення шлюбу між. І та обставина, що перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 позивачка, яка була знайома із ОСОБА_3 сплачувала від її імені та від імені ОСОБА_1 (який діяв від імені ОСОБА_3 да довіреністю у ОСББ), вказує лише про перекази коштів позивачкою на користь свекрухи ОСОБА_3 , однак не може свідчити про наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо спірної квартири АДРЕСА_8 .

Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу на те, що факт набуття майна за час спільного проживання за спільні кошти має доводився не доказами, які підтверджують фінансовий стан і доходи набувача, а доказами, які підтверджують витрати на це майно.

Таких суду взагалі не було надано ані позивачкою, ані відповідачем ОСОБА_1 .

Оцінюючи правочини на предмет наявності у них «фактичного покупця» - за ст. 217 ЦК України, суд виходить і того, що слід мати на увазі, що «фактичним покупцем майна, яке було придбано за кошти цієї особи і для неї», є не лише ОСОБА_2 , а і ОСОБА_1 , адже позивачка вважає, що квартири придбані за спільні кошти обох, а отже, вони удвох є покупцями, що останній категорично заперечує.

Знов таки, позивачка не просить визнати недійними перші договори від 08.12.2014 у частині, що стосується її як покупця, і визнати себе покупцем за цими договорами як особи, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладалися ці договори.

Міркування про те, що ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_5 без згоди позивачки, у позові немає.

Також позивачка не просить витребувати від кінцевого власника ОСОБА_6 частину своєї квартири, яка на її думку, придбана за спільні кошти її і ОСОБА_1 .

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) вказано, що: «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)».

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Вимоги позивачки про визнання недійсними наступних правочинів у даному випадку є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює попереднє становище позивачки.

Доводи про те, що позивачка є фактичним покупцем квартир за спільні сумісні кошти є недоведеними, адже належними і допустимими доказами підтверджується набуття квартир саме ОСОБА_3 - самими договорами, квитанціями про сплату пайових внесків, документами технічної інвентаризації, які були виготовлені на замовлення ОСОБА_3 , її заявами до ЖБК «Місто-сад восьмий будівельний 2а» про об`єднання квартир, іншими документами, які були складені саме на ім`я ОСОБА_3 .

Щодо фінансової спроможності ОСОБА_3 придбати нерухоме майно у 2014 році.

Як пояснила у відзиві та у судовому засіданні ОСОБА_3 її загальний трудовий стаж становить 43 роки, з яких 26 років працювала на керівній посаді інформаційно-обчислювального центру ДП «Придніпровська залізниця», останні 20 років працювала на 2-4 роботах одночасно. З 2014 року отримувала пенсію, продовжуючи працювати ще 6 років, що відображено у довідці ПФУ. Звільнилася у квітні 2020 року. Мала власні заощадження, які накопичені спільно із нині покійним чоловіком ОСОБА_20 . Мала депозити у AT «Перший інвестиційний банк». У спадок від матері і свекрухи отримала заощадження та дві окремих земельних ділянки з будинками, які упродовж 8 років здавала в оренду.

На підтвердження сказаного ОСОБА_3 надала Витяг з Реєстру застрахованих осіб, з якого видно що ОСОБА_3 працювала на декількох підприємствах, довідку про розмір пенсії за період з травня 2014 року по липень 2020 року в сумі 347912,76 грн., відомості з ПФУ щодо нарахованих доходів із 1998 по за 2000 роки, копію довідки про наявність 14 депозитних рахунків у АТ «Перший інвестиційний банк» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 із різними сумами вкладів - від 12300,00 грн. до 116 372,86 грн. (а.с. 73 - 89 т. 2).

Згідно даних ПФУ та за підрахунком ОСОБА_3 (з урахуванням курсу валюти) її дохід за період з 2002 року по 2020 рік склав 130965 доларів США.

Суд критично оцінює пояснення позивачки про те, що вона обізнана про доходи відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , оскільки вони викладені, як вказувала сама позивачка, зі слів ОСОБА_1 , а та обставина, як вказує позивачка, вона допомагала ОСОБА_3 знімати з її депозитного рахунку у 2015 році на придбання саме автомобіля є виключним припущенням позивачки.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд доходить висновку, що позивачка не спростувала презумпцію правомірності як договорів від 08.12.2014, укладених ОСОБА_3 , спрямованих на набуття спірного майна квартир АДРЕСА_21 , так і правочину, спрямованого на відчуження квартири ОСОБА_5 , і договору дарування квартири АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_6 , а тому вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 12.06.2020, договору дарування від 23.06.2020 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 спірних квартир задоволенню не підлягають.

Свідоцтво про право власності не є правочином, а тому не може визнаватися недійсним. Для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказана позиція неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду, від 27 червня 2018 року № 925/797/17; від 05 лютого 2020 року № 904/750/19; від 06.05.2020 року у справі № 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року № 442/2771/17; від 16 вересня 2020 року № 278/657/18.

Позивачка не оскаржувала рішення державного реєстратора і до того ж залучила у якості відповідача ЖБК «Місто-сад восьмий будівельний 2а», однак жодних вимог до кооперативу не пред`явила і правочини, укладені із кооперативом не оскаржує, тому цей відповідач є неналежним.

Щодо вимог позивачки про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та квартири від 09.02.2018 по АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - в частині покупця, визнання покупцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права власності на часину земельної ділянки і квартири.

Позивачка наполягає, що квартира АДРЕСА_5 набути також за спільні сумісні кошти ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у період шлюбу, хоча формально покупцем вказана ОСОБА_3 .

Мотивує вимоги тим, що придбання цієї нерухомості за 87000,00 доларів США у лютому 2018 року було їх - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 спільним рішенням, тому позивачка і ОСОБА_1 позичали грошові кошти у ОСОБА_12 в розмірі 5000,00 доларів США, у ОСОБА_13 7500,00 доларів США, у лютому- березні 2018 року позичили гроші у ОСОБА_53 в сумі 25000,00 доларів США (вона особисто їх передала позивачці), у ОСОБА_59 - 10000,00 доларів США; у ОСОБА_60 та її чоловіка 7000 доларів США. Інша частина грошових коштів це заощадження, які складалися в основному з коштів позивачки.

Водночас, у судовому засіданні ці доводи не підтверджені і спростовані належними і допустимими доказами.

Запозичення коштів на придбання цієї нерухомості ОСОБА_3 підтверджено договорами позики (розписками).

Так, 07.02.2018 і 08.02.2018 ОСОБА_3 уклала із ОСОБА_18 два договори позики, які оформлені розписками на 30000,00 доларів США і на 10000,00 доларів США, всього 40000,00 доларів США

08.02.2018 і 09.02.2018 ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_17 два договори позики, оформлені розписками на 20000,00 доларів США і на 15000,00 доларів США, всього 35000,00 доларів США.

Про наявність цих розписок ОСОБА_2 у позові взагалі не вказувала.

Обидва свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 підтвердили, що вони позичали кошти саме ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ніякового відношення до них немає і жодних правовідносин між ними не було.

Також відповідачка ОСОБА_3 вказувала, що вона позичила у ОСОБА_12 5000,00 доларів США, якому кошти були повернуті повністю 19.02.2020 та у подруги позивачки ОСОБА_30 7500 доларів США, з яких вже повернуто 4500,00 доларів США.

Те, що ці кошти поверталися ОСОБА_1 від імені матері не заперечувався.

Загалом це складає 40000,00 + 35000,00 +5000,00 +7500,00 =87500,00 доларів США, тобто повністю співпадає із вартістю спірного майна (таунхаусу).

Як було вказано, сама по собі наявність доходів у позивачки не вказує на те, що вони були витрачені на нерухоме майно. Належних і допустимих доказів тому не надано.

Говорячи про придбання земельної ділянки та квартири по АДРЕСА_1 саме ОСОБА_3 , суд виходить перш за все із принципу презумпції правочину, яка позивачкою не спростована. Факт придбання майна ОСОБА_3 підтверджується борговими розписками, які написані ОСОБА_3 .

Варто зауважити, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Жодних міркувань про те, що позивачка є зобов`язаною за борговими розпискам на загальну суму 75000,00 доларів США перед ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , про те, що останні пред`являли або можуть пред`явити їй вимоги щодо повернення цих коштів і про те, що вона несе тягар відповідальності із повернення кошів при тому, що набуте за ці кошти майно належить іншій особі не виказувала.

Тому, суд критично оцінює доводи позивачки про те, що саме вона є покупцем спірного нерухомого майна.

Не узгоджується із принципом приватного цивільного інтересу та завданнями цивільного судочинства те, що позивачка просить і ОСОБА_1 визнати покупцем спірного майна, при тому, що останній таких вимог не заявляв, із зустрічним позовом та самостійними вимогами про це не звертався та категорично заперечує цю обставину.

Не може поза увагою суду залишитися та обставина, що позивачка, надаючи особисті пояснення у судовому засіданні, не змогла вказати ані про точні суми, за якими набуте майно, ані про доходи відповідачів, ані про суми позик і не була навіть обізнана про наявність договорів позик і розписок, що є додатковим підтвердженням того, що позивачка не є фактичним покупцем спірного майна.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 зазначеної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

За звичаями ділового обороту передумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України).

Позивачкою не доведено і судом не встановлено, що правочини укладені ОСОБА_3 є удаваними, фіктивними, укладеними для виду, не мали на меті реальних наслідків. Тому у задоволенні вимог позивачки про визнання їх недійсними, як наслідок, визнання за нею право власності у порядку поділу майна подружжя слід відмовити.

Стосовно заяви відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про застосування строків давності.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі (у випадку, якщо зазначене питання вирішується згідно з приписами ЦК України), суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 911/1352/16).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті, оскільки право позивачки не порушене, строки позовної давності у такому випадку не застосовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачці у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати із відповідачів не стягуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

У разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачка при поданні позову вказувала, що за відсутності доступу до майна не може звернутися для експерта для оцінки його вартості для визначення судового збору.

При поданні позову у 2020 році позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 7567,20 грн. (а.с. 1 т. 1).

Вартість спірного майна з`ясована у процесі розгляду справи, а саме, відповідно до звітів ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» (а.с. 126 254 т. 3) становить:

1-кімнатна квартира загальною площею 56,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_12 , ринкова вартість 2180 408,00 грн.:

2-кімнатна квартира загальною площею 67 кв.м за адресою: АДРЕСА_12 , ринкова вартість 1 546 188, 00 грн.;

2-кімнатна квартира загальною площею 192 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість 3 780 506, 00 ( три мільйони сімсот вісімдесят тисяч п`ятсот шість) грн.;

1/6 земельної ділянки площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість 217784,00 грн.

Всього 7 724 886,00 грн.

Оскільки позивачка подавала позов щодо цього ж майна у 2020 році і просила визнати право власності по 1/2 на кожен об`єкт майна, то ціна позву майнового характеру становить 3862443,00 грн. (7724886,00/2), а отже, судовий збір за вимоги майнового характеру мав становити максимальну суму 10510,00 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Тому за неоплачені вимоги майнового характеру слід доплатити 2942,80 грн. (10510,00 - 7567,20).

За кожну з 4-х вимог немайнового характеру також має бути сплачений судовий збір.

При збільшенні позовних вимог у 2020 році позивачка доплатила за одну немайнову вимогу 840,00 грн. (а.с. 69 т. 3), а при збільшенні вимог у 2021 році доплатила з одну немайнову вимогу ще 908,00 грн. (а.с. 124 т. 4).

Первісно при поданні позову у 2020 році позивачкою недоплачений судовий збір за 4 вимоги немайнового характеру у загальній сумі 3360,00 грн.

Відтак, з позивачки на корись держави підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 6302,88 грн. (2942,80 + 3360,00).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 76 - 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Житлово будівельного кооперативу «МістоСад Восьмий Будівельний 2а», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя, визнання недійсним свідоцтво про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та квартири в частині покупця і визнання покупцями відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 березня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова