Номер провадження № 2/521/94/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2024 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бобуйока І.А.,
секретаря судового засідання Скрипченко Г.В.,
29.12.2020 року вищевказана позовна заява була подана позивачем до Малиновського районного суду м. Одеси, у якому представник позивача просив суд: виселити ОСОБА_1 з кімнати №120 гуртожитку ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: вул. Академіка Філатова, 72, м. Одеса без надання іншого жилого приміщення, та стягнути з відповідача суму судового збору.
29.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонову О.С.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.01.2021 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до Наказу №1-в/тр/с від 18.01.2024 року суддя Леонов О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи
05.02.2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено судове засідання по суті в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Суд, оцінивши доводи позивача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в кімнаті АДРЕСА_1 .
Вказаний гуртожиток є власністю держави в особі Національної поліції України та належить ГУНП в Одеській області на праві оперативного управління, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №202873953 від 04.03.2020 року.
Кімната у гуртожитку була надана ОСОБА_1 у зв?язку із роботою в міліції.
Судом встановлено, що згідно п.4.4.11. Договору найму житлового приміщення від 01.02.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, мешканець, який звільнений з ОВС (крім звільнення за віком та за хворобою), повинен звільнити проживання не пізніше 10 діб згідно п.2.3, після наказу про звільнення та попередити командування полку у письмовій формі про факт звільнення.
Судом встановлено, що Наказом ГУМВС України в Одеській області №979 о/с від 04.11.2015 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби за власним бажанням. Вислуга років на день звільнення становить 04 роки 5 місяців 24 дні.
Судом встановлено, що на момент ухвалення рішення, відповідач перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_1 , має двох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (яка народилась від попереднього шлюбу з ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Донька відповідача ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується свідоцтвом про народження, що завірене апостилем. Підтверджень того, що діти відповідача та його дружина ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , у суду немає.
Згідно Довідки №191 від 19.04.2021 року, відповідач один проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Також, згідно із актами про не проживання від 30.03.2021 року, від 16.02.2021 року, 15.01.2021 року, 07.12.2020 року, 13.11.2020 року, 20.10.2020 року, 17.09.2020 року, відповідач фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на протязі семи місяців.
На підставі частин 1-3 статті 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Так, як регламентує стаття 125 ЖК УРСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не підпадає під перелік осіб визначених статтею 125 Житлового кодексу УРСР, які не можуть бути виселені із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, відтак жодних правових підстав для подальшого проживання в гуртожитку у ОСОБА_1 не має.
У зв?язку із зазначеним ОСОБА_1 неодноразово направлялися попередження про виселення з гуртожитку. Вперше попередження про виселення № 25/362 від 06.07.2017 року було отримано дружиною ОСОБА_1 12.07.2017 року. В подальшому ОСОБА_1 було вручено ще два попередження №25/296 від 26.03.2018 року та №25/671 від 01.06.2020 року.
При прийнятті рішення суд враховує баланс інтересів позивача, який позбавлений можливості використовувати спірні приміщення за цільовим призначенням, зокрема, для надання їх для проживання співробітникам поліції, що не забезпечені житлом.
Згідно ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст. 132 Житлового кодексу України, інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв?язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Керуючись: Конституцією України, ст. ст. 64, 65, 109, 113, 114, 116, 121, 123, 124, 125 ЖК Української PCP; ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України; ст.ст. 4, 5, 11-13, 43, 76, 77, 81, 83, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-
Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованим по м. Одеса та Одеській області не значиться) з кімнати № НОМЕР_3 гуртожитку ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: