Справа № 152/887/23
Провадження № 22-ц/801/774/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н.Л.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 лютого 2024 року, ухвалені під головуванням судді Славінської Н.Л.,

у справі №152/887/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про повернення безпідставно набутого майна (коштів),

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (коштів), обґрунтовуючи його тим, що взимку 2022 року запланував придбати побутову техніку для потреб родини, а тому знайшов товар і продавця, у якого вирішив купувати товар, але при спробі переказати кошти на рахунок продавця помилився із реквізитами і перерахував 138 999 гривень на рахунок невідомої йому людини, зокрема, на номер картки: НОМЕР_1 .

Як виявилося згодом, власницею реквізитів була ОСОБА_2 , із якою він не мав жодних угод щодо купівлі товарів і яку не знав, ні особисто, ні опосередковано.

Помилкове перерахування коштів сталося 08.12.2022 року .

Після цього він відразу почав шукати способи знайти людину за реквізитами рахунку, щоб домовитися про повернення коштів, але безуспішно, оскільки з контактних даних мав лише прізвище, ініціали та номер картки.

Він звертався у поліцію з цього приводу, де йому усно роз`яснили, що оскільки кошти ним перераховано помилково, то відсутні ознаки шахрайства.

Пізніше він залишив заявку на гарячій лінії ПриватБанку № 15784815 щодо отримання інформації про власника картки для повернення грошей.

На вказану заявку він отримав повідомлення, з якого дізнався про ім`я власника картки, і її дані, а через РНОКПП зміг знайти адресу реєстрації, а тому направив листа Укрпоштою за ТТН №174 на адресу реєстрації відповідача для спроби врегулювати питання у досудовому порядку.

На підставі зазначеного, а також тієї обставини, що досудове врегулювання спору не дало результату, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме для повернення помилково сплачених ним і безпідставно набутих відповідачем коштів у розмірі 138 999 грн та інфляційних втрат.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 138 999 грн, помилково перераховані ним на особисту картку відповідача; 5500 грн 02 коп. інфляційних нарахувань; 3% річних за користування коштами - 2 239 грн 22 коп., та понесені судові витрати.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 06 лютого 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

04 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає судові рішення постановленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення суду від 22 січня 2024 року полягають у тому, що суд зробив помилковий висновок про те, що між сторонами існують договірні правовідносини, оскільки із ОСОБА_2 він жодних договорів не укладав. Більш того, кошти були ним перераховані на карту відповідача як фізичної особи, а не ФОП. Вважає, що доданий відповідачем договір №15.09 від 15.09.2022 свідчить, що остання не є продавцем товару і цей договір не наділяє її правом отримувати кошти. А тому такий договір, на думку апелянта, не є доказом існування договірних стосунків між сторонами.

Крім того, посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постановах № 568/879/17 від 21.03.2019 та №202/2965/21 від 19.01.2022, вважає, що скріншоти переписки із додатку «Вайбер» не є належними доказами та не стосуються обставин справи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Калачик Н.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 березня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на судові рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України), апеляційний суд вважає, що її розгляд слід призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 08.12.2022 року позивач ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача ОСОБА_2 кошти у розмірі 138 999 грн, зазначивши у платіжній квитанції призначення платежу: переказ власних коштів, оплата за генератор, що підтверджується дублікатом квитанції до платіжної інструкції Р24А577057349D56948.

Перерахуванню вказаних кошт передували наступні обставини.

30.11.2022 року позивач ОСОБА_1 в мережі інтернет оформив замовлення на придбання бензинового генератора з продавцем ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», менеджер якого у застосунку «Вайбер» в ході листування з позивачем, номер телефону якого НОМЕР_2 , з`ясував параметри товару.

При цьому, позивачем та менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у ході вказаного листування було узгоджено марку генератора, його потужність, вартість, спосіб оплати, спосіб доставки генератора продавцем покупцю, оплату за доставку товару.

Отже сторони домовилися, що продавець ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» продає, а позивач ОСОБА_1 купує бензиновий генератор марки Konner&Sohnen моделі KS 10000EG, серійний номер SN220908495 , потужністю 8кВт, за ціною 138 999,00 грн.. При цьому вартість генератора становила 139 999,00 грн. та знижена продавцем на прохання покупця.

06.12.2022 року вказаний генератор був відправлений ОСОБА_1 . ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» через оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» по товарно-транспортній накладній № 9664.

В зазначеній накладній міститься інформація про відправлення: отримувач - приватна особа ОСОБА_1 , Покровськ (Донецька обл.), відділення № 1 , НОМЕР_5 . Вартість доставки - 1 422,00 грн., доставка з післяплатою: грошовий переказ 138 999,00 грн. Крім того, менеджер продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» вказав позивачеві реквізити для здійснення оплати: карта НОМЕР_1 ОСОБА_2

Від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» генератор відправлено позивачеві ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що також є стороною Договору про співпрацю від 15.09.2022 року, як і відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця, відомості до реєстру внесено 15.11.2022 року, номер запису 000230101. Серед видів економічної діяльності останньої є, в тому числі, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, а також види роздрібної та оптової торгівлі товарами.

15.09.2022 року між ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» (сторона 1), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (сторона 2) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (сторона 3) було укладено Договір про співпрацю і партнерство за № 15.09 .

ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.04.2021 року, що підтверджується витягом.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.06.2022 року, що підтверджується витягом.

Предметом вказаного Договору є організація партнерства та співпраці сторін в їх інтересах, в напрямах, що визначаються умовами Договору (п.п. 1 п. 1 Договору).

Сторони зобов`язуються здійснювати узгоджені дії з метою реалізації спільних інтересів та підвищення ефективності здійснення господарської діяльності на умовах Договору (п.п. 2 п. 1 Договору).

Основні напрями співпраці між сторонами Договору про співпрацю і партнерство від 15.09.2022 року визначені в п. 2 вказаного Договору, зокрема, організація співпраці у сфері господарської діяльності сторін із залученням власних адміністративних ресурсів згідно із зареєстрованими видами діяльності, з поміж яких: оптова та роздрібна торгівля різними видами товарів, в тому числі, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (п.п. 2.1 Договору).

Підпунктом 2.2. Договору передбачено, що сторони за попереднім взаємним погодженням виконують адміністративні, організаційні функції та надають інформаційну підтримку в процесі виконання зобов`язань стороною у правочинах з третіми особами, укладених в межах здійснення її господарської діяльності.

Сторона, з метою забезпечення ефективного здійснення господарської діяльності, за попереднім взаємним погодженням сторін, за потреби залучає адміністративні ресурси сторони (п.п. 2.3 Договору).

Бухгалтерський облік та адміністрування доходів, отриманих від укладення правочинів з третіми особами в процесі здійснення сторонами господарської діяльності в межах співпраці на умовах Договору, за попереднім взаємним погодженням здійснюється стороною 2 (п.п. 2.4 Договору), тоді як стороною 2 у Договорі про співпрацю від 15.09.2022 року є саме ОСОБА_2

Замовлений позивачем генератор отриманий останнім від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», що підтверджується інформацією з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта».

Прийнявши товар (генератор) 08.12.2022 року, позивач ОСОБА_1 оплатив його шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», зокрема, на банківський рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією.

Після отримання генератора в ході його експлуатації у позивача виникли труднощі в через несправності, а тому він, за рекомендацією менеджера, був направлений позивачем у сервісний центр офіційного представництва виробника на гарантійне обслуговування з метою виявлення та усунення несправності товару, що підтверджуються електронним листуванням позивача з номеру телефону НОМЕР_2 з менеджером продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» у застосунку «Вайбер», які містяться у матеріалах справи.

З Акту проведення огляду № 207 від 26.01.2023 року генератора бензинового KS 10000EG SN220908495, складеного комісією представництва виробника ТОВ «ГЕНЕРАТОР АЛЬЯНС» вбачається, що виріб був у експлуатації та виявлено механічне втручання в конструкцію генератора. На гарантії. Технічний огляд показав присутність несправності. А саме, через перенавантаження вийшов з ладу статор, ротор та регулятор напруги. Несправність має ознаки негарантійного випадку.

Виріб було відремонтовано за рахунок сервісного центру та повернений клієнту - ОСОБА_1 , й отриманий ним 22.02.2023 року, що вбачається з інформації з сервісу відстеження відправлень на офіційному веб-порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта» за товарно-транспортною накладної № 4978.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року відповідає вказаним вимогам, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності вимог ОСОБА_1 , оскільки останній не надав належних доказів порушення його прав з боку відповідача.

Так, суд встановив, що перерахування позивачем коштів у розмірі 138 999,00 грн на рахунок відповідача ОСОБА_2 є не помилкою, а свідомою дією, спрямованою на виконання зобов`язань з оплати товару (генератора), придбаного позивачем у продавця ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», який уклав Договір про співпрацю від 15.09.2022 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ст. 234 ЦК України).

Об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага (ч. 1 ст. 177 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч.1 ст.633 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Натомість загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, Договір про співпрацю від 15.09.2022 року, укладений між ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА», ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спрямований на виконання його сторонами, містить визначений предмет, у ньому встановлені права та обов`язки сторін договору щодо співпраці у сфері господарської діяльності із зареєстрованими видами діяльності, порядок бухгалтерського обліку та адміністрування доходів.

Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини, які підпадають під кваліфікацію таких, що виникли з Договору про співпрацю і партнерство між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» і Договору купівлі-продажу та боргових зобов`язань між ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .

А тому посилання апелянта на те, що із ОСОБА_2 він жодних договорів не укладав, кошти були ним перераховані на карту відповідача як фізичної особи, а не ФОП і те, що договір №15.09 від 15.09.2022 не наділяє її правом отримувати кошти є безпідставними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що Договір про співпрацю від 15.09.2022 року має ознаки фіктивного, проте не надав суду доказів на підтвердження того, що такий правочин визнаний фіктивним чи недійсним у судовому порядку.

Колегія суддів виходить з відсутності підстав вважати наявність незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 , оскільки це відповідає принципу сonventio facit (vincit) legem» - угода створює право (тобто закон зобов`язує сторони виконувати те, про що вони домовилися).

У цьому випадку право відповідача володіти (прийнявши від позивача) спірними коштами з огляду на те, що між ними існували договірні відносини, пов`язані з необхідністю здійснення грошових переказів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 , як особи, яка наділена таким правом на підставі договору про співпрацю №15.09 від 15.09.2022 з ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА».

Таким чином, перерахунок коштів за придбаний позивачем у ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА» товар здійснювався не помилково, а свідомо та виключно в силу відносин, які склалися у між сторонами і такі відносини передбачали необхідність перерахунку коштів.

Крім того, суд звертає увагу, що перераховуючи кошти у розмірі 138 999 грн на банківську картку, що належить відповідачу, позивачем зазначено призначення цього платежу - «оплата за генератор» (а.с. 93 т. 1), що свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами, а також про те, що перераховані кошти правомірно отримані відповідачем.

Більше того, оплативши вартість замовленого товару - генератора, позивач отримав його, що підтверджується відомостями з сервісу відстеження відправлень на офіційному порталі оператора поштового зв`язку «Нова пошта» та товарно-транспортною накладною, відповідно до яких отримувачем генератора є ОСОБА_4 , а відправником ОСОБА_3 від ТОВ «ЛЕОКС УКРАЇНА».

Щодо доводів апеляційної скарги про недопустимість прийняття у якості доказів електроне листування у застосунку «Вайбер» колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21, провадження № 12-8гс23, дійшла такого висновку: «При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах».

Отже, з урахуванням наведеного вище, враховуючи, що позивач не спростував повідомлення, що надходили на його адресу у месенджері з приводу умов придбання генератора, а лише посилався на те, що це не передбачено законом, хоча це не так, відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Отже відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та надав правильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

В зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції залишає без змін судове рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат і скасування в зв`язку з цим додаткового рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: М.В. Матківська

І.В. Міхасішин