Справа № 161/8174/23
Провадження № 2/161/863/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Дар`я Володимирівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «Фінанси та Кредит» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обгрунтовує тим, що 10.07.2008 між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № Ф1-08/62647-10 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 60000,00 дол. США строком до 09.07.2008 Крім того, 10.07.2008 між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф1-08/62647-10 вона передала в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Вказує, що в березні 2023 року їй стало відомо, що належна їй квартира відчужена без її згоди. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.05.2020 року, що укладений між ТОВ «ФК «Амбрелла» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1118.

Вважає вказані дії незаконними та такими, що порушують її права. Зокрема, продаж квартири відбувся без її згоди в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», договір купівлі-продажу був укладений під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказує що порушено строки позовної давності визначені ст.ст.257-261 ЦК України. Крім того, не було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, вона не отримувала від ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» письмового повідомлення про перехід від ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» уступки права вимоги за договором іпотеки та про застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, відповідачем ТзОВ «ФК «Амбрелла» було порушено договір іпотеки та ст.ст. 35,38 Закону України «Про іпотеку».

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.05.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. зареєстрований в реєстрі за № 1118, а також скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52320860 від 21.05.2020, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 27.9 кв.м. заресстровано за ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 30.05.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відзиву від відповідача у визначений ухвалою строк до суду не надходило.

26.06.2023 ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

04.07.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо позову у яких він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності.

Ухвалою суду від 12.09.2023 закрито підготовче провадження у справі.

21.09.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», надійшов відзив на позовну заяву в якому його представник просив суд, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

До початку розгляду від позивача та її представника надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлений позов підтримують тиа просять задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду спарви повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьова Д.В., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення ПАТ «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду спарви повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

10.07.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № Ф1-08/62647-10, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 60000,00 дол. США, згідно з графіком погашення кредиту та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 16,00% річних, цільове призначення кредиту:

споживчі цілі (а.с. 11-13).

10.07.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф1-08/62647-10 вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 27.9 кв.м. (а.с.14-16).

19.11.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 62657-1.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 487363,58 грн. та судові витрати по справі (а.с. 17-18).

22.03.2019 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено жоговір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

22.03.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.

Згідно до Додатку 1 до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.03.2019, за вказаним договором було відступлено право вимоги за кредитним договором № Ф1-08/62657-10 від 10.07.2008 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

05.06.2019 за вих. № 050619 ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» надіслала ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення, в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», яка була нею отримана 17.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

21.05.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Амбрела» та ОСОБА_2 , укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 27.9 кв.м. (а.с. 25).

Згідно ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За нормою ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно з положеннями частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена. Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України«Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершенного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершенного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитівв іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Тобто, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 № 524/10011/17.

Отже, як встановлено судом, кредитні кошти були надані ОСОБА_1 в іноземній валюті на споживчі цілі (п. 2.3. Кредитного договору). При цьому, іншого житла, окрім квартири, що є предметом Іпотечного договору немає і загальна площа спірної квартири складає 49,7 кв.м. (а.с. 14-16).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитівв іноземній валюті» втратив чинність 21.04.2021, а договір купівлі-продажу квартири позивача укладено 21.05.2020, тобто під час дії мораторію і всупереч вимогам вказаного Закону.

За таких обставин, з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у відповідачів не було підстав для укладення договору купівлі-продажу майна та у нотаріуса були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 .

Щодо вимоги про скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспоренного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1 та 2 статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушенного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Власник має право витребовувати майно з чужого незаконного або законного володіння (статті 387 та 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18) вказано, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14).

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

За обставин цієї справи вимога про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну ресстрацію прав та їх обтяжень, оскільки ефективним способом захисту його права, у випадку доведеності його порушення, є вимога про витребування майна.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 757/26182/14-ц та від19.01.2022 року № 753/14586/19.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію про державну ресстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем, на думку суду, обраний невірний спосіб захисту.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141-142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 215, 216, 317, , 387, 388, 626, 628, 629, 638, 655, 657 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що укладений 21 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Амбрела» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дарією Володимирівною зареєстрований в реєстрі за № 1118.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 08 квітня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрела» (адреса: 04053, м. Київ, вул.Січових Стрільців, буд. 77, ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна (адреса: АДРЕСА_3 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04033).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8, м. Київ, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта