КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/4937/23

номер провадження: 22-ц/824/3512/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києві від 14 липня 2023 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у складі судді Луценка О.М., та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни на рішення Оболонського районного суду міста Києві від 14 липня 2023 року у складі судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»), третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2021 року між дружиною позивача - ОСОБА_2 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено попередній договір № 326П/12/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір), згідно з пунктом 1.1 якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тиждень терміну вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, одноплідна вагітність, пакет «Комфорт». Згідно з п.1.2 попереднього договору зобов`язання медичного закладу перед пацієнтом щодо надання медичної допомоги виникає після укладання сторонами основного договору, з урахуванням можливих доплат, які можуть виникнути за умови наявності/виникнення у пацієнта медичних показань.

Вказував, що з метою виконання платіжних зобов`язань ОСОБА_2 за попереднім договором він отримав в акціонерному товаристві «Універсал Банк» (Монобанк) споживчий кредит у сумі 50 000 грн 00 коп., які перерахував на рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується довідкою банку від 17 березня 2023 року. Також позивачем на користь медичного закладу було сплачено авансом грошові кошти у розмірі 18 918 грн 00 коп. з метою повного виконання зобов`язань пацієнта за попереднім договором від 18 грудня 2021 року, що підтверджується чеком № 45684 від 18 грудня 2021 року, а всього позивачем було перераховано відповідачу 68 918 грн 00 коп.

Зазначав, що згідно з п. 1.8 попереднього договору, у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору у термін, передбачений п.1.1 попереднього договору, зобов`язання за цим договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом п`яти робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок пацієнта, або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Вказував, що відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, медичних послуг не надав, ОСОБА_2 провела пологи в іншому медичному закладі. Проте в добровільному порядку відповідач кошти не повернув.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_3 просив стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на свою користь грошові кошти за попереднім договором № 326П/12/2021 у розмірі 68 918 грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 13 429 грн 05 коп., три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2 090 грн 20 коп., витрати на правничу допомогу та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №326П/12/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів від 18 грудня 2021 року у розмірі 68 918 грн 00 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києві від 18 липня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Кравинської Ю.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором. Листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року. Таким чином, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а позивачка провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Вказує, що дана справа не відноситься до категорії важких та через повномасштабне вторгнення приміщення ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» зазнало значних пошкоджень та потребує значних фінансових витрат і зусиль для відновлення попереднього стану. Через це у відповідача виникло скрутне становище, що спричинило несвоєчасне повернення сплачених позивачем коштів. Отже, враховуючи складність справи, конкретні обставини та фінансовий стан відповідача, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції цілком відповідає сумі 3 000 грн 00 коп., а стягнена судом сума 7 900 грн 00 коп. є завищеною.

Також апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 14 липня 2023 року подала представник ОСОБА_4 - адвокат Кравинська Ю.В., в якій вона просить його скасувати в частині відмови у задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_4 в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 600 грн 00 коп., понесені при розгляді справи судом першої інстанції, а також за підготовку апеляційної скарги 3 600 грн 00 коп., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції помилково керувався припущенням, що війна як форс-мажор стала перепоною для відповідача виконати повернення коштів, які не були відпрацьовані, а керувався тим, що втрати від інфляції є мірою відповідальності за невиконання відповідачем зобов`язань та фактично звільнив відповідача від відшкодування позивачу інфляційних збитків, яких зазнав останній.

Вказує, що відповідачем не доведено в суді першої інстанції впливу війни саме на обставину конкретно неповернення грошей і тим більше відповідачем не було доведено відсутності на рахунках відповідача необхідних коштів чи відсутності господарської діяльності, протягом періоду протягом якого відповідач не повертає грошові кошти.

Зазначає, що діяльність відповідача не свідчить про відсутність коштів, оскільки медичний заклад повідомляє на своїх сторінках у соціальних мережах про запуск нових хірургічних напрямків, відкриття педіатричного відділення, нового відділення у місті Львові. Позивач та третя особа по справі неодноразово звертались до відповідача з проханням повернути сплачені авансові платежі за вказаним вище попереднім договором.

Позивачем доведено позовні вимоги, натомість відповідачем не спростовано і не доведено законних підстав звільнення відповідача від відшкодування позивачу інфляційних втрат та 3 % річних.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Кравинська Ю.В. подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», в якому зазначає, що відповідачем не надано жодного пояснення та правового обґрунтування підстав залишення (неповернення) відповідачем позивачу грошових коштів, враховуючи, що термін, протягом якого мав бути укладений основний договір сплив і основний договір не може бути укладений навіть з підстав відсутності потреби в його укладанні на даний час, адже пологи у дружини позивача відбулися.

Відповідачем не доведено, з яких підстав судом має прийматися до уваги обставина форм-мажору щодо повернення грошових коштів, оскільки право відмовитись від попереднього договору визначене цим договором незалежно від будь-яких умов та визначене чинним законодавством України у зв`язку із закінченням дії попереднього договору.

Також вказує, що відповідач не надав доказів відсутності коштів на рахунках, тобто не підтвердив впливу форс-мажору, як перешкоди, для виконання обов`язку з повернення грошей.

З урахуванням наведеного, представник позивача просила залишити апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» без задоволення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 800 грн 00 коп.

Відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кравинської Ю.В., в якому просить її апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що судом першої інстанції встановлено та не оспорюється відповідачем про укладення з третьою особою 18 грудня 2021 року попереднього договору № 326П/12/2021 про надання медичної допомоги з ведення (одно плідна вагітність) пакет «Комфорт». Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Стверджує, що розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є завищеною, а тому ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» просило зменшити їх до 1 500 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 84 437 грн 25 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 , якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника позивача - адвоката Кравинської Ю.В. - задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови договору з надання медичних послуг і сплачені позивачем кошти не повернув. Пунктом 10.1 попереднього договору передбачено припинення договору у разі неможливості його виконання, зокрема, проведенням пологів у іншому закладі, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору. Відповідно до наданих доказів, позивачка народила дитину в іншому медичному закладі.

Суд вказав, що невиконання договору могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин таких, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Також суд врахував, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що обставини непереборної сили відповідно до ст.617 ЦК України звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Проте з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріали справи, що 18 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено попередній договір №326П/12/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт».

Відповідно до п.1.1 попереднього договору, сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності Пацієнта (у разі спостереження вагітності в медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт», на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів, прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Пунктом 1.4 попереднього договору передбачено, що при підписанні цього договору пацієнт сплачує на користь медичного закладу авансовий платіж в сумі 68 918 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 1.8 попереднього договору, у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору у термін, передбачений п.1.1 попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються. При цьому, грошові кошти в якості авансового платежу за даним попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом п`яти робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. Повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач згідно попереднього договору вніс кошти через касу відповідача у розмірі 68 918 грн 00 коп.

Також судом встановлено, що відповідно до наданих доказів позивачка народила дитину в іншому медичному закладі.

06 березня 2022 року на сайті ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» розміщено оголошення про припинення роботи через напружену воєнну ситуацію.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 20223 року позивачем було надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку досудову вимогу про повернення сплачених грошових коштів за укладеним договором, яка була отримана відповідачем 28 березня 2023 року (а.с.37-40, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан та який діє на день ухвалення рішення.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 на виконання умов попереднього договору № 326П/12/21 від 18 грудня 2021 року сплатив на користь ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» 68 918 грн 00 коп.

Пунктом 1.8 попереднього договору передбачено припинення договору, у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладення основного договору. У такому випадку зобов`язання є припиненим, а пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на вимогу позивача сплачений аванс за попереднім договором не повернуло.

Установивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 68918 грн 00 коп.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини непереборної сили відповідно до ст. 617 ЦК України звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, однак не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується рішенням суду першої інстанції в частині відмови у застосуванні правових наслідків порушення зобов`язання, зокрема, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

У ч.2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що посилання позивача на те, що ОСОБА_2 звернулась з першою вимогою про повернення грошових коштів та яку відповідачем отримано 28 березня 2022 року, що підтверджується скріншотом листування з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (а.с.29-30, т.1), є необґрунтованими, оскільки з даних скріншотів неможливо беззаперечно встановити зміст цієї вимоги, коли ОСОБА_2 її направила на електронну адресу відповідача та дату отримання цієї вимоги відповідачем.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вказувало, що позивач звернувся із письмовою вимогою про повернення сплачених коштів та яку отримано відповідачем 28 березня 2023 року.

З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що 23 березня 2023 року позивачем на юридичну адресу відповідача направлено вимогу про повернення сплачених коштів за попереднім договором, яка відповідачем була отримана 28 березня 2023 року (а.с.37-40, т.1). Дану обставину не заперечує сторона позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Крім того, відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (див. правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року у справі № 922/1093/22).

Враховуючи наведене вище, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України (сертифікату) щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти позову і, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, відповідач не мотивував та не обґрунтував, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за укладеним договором.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що у вимозі від 23 березня 2023 року позивач просив відповідача протягом семи календарних днів від дня отримання цієї вимоги повернути грошові кошти, сплачені за договором, яка була отримана відповідачем 28 березня 2023 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат з 05 квітня 2023 року по 08 квітня 2023 року (період по який просив стягнути позивач).

При розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних у період з 05 квітня 2023 року по 08 квітня 2023 року колегія суддів керується методикою розрахунку, яка визначена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), а саме, інфляційні втрати розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] ? 100% - [Сума боргу], а три проценти річних розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка] ? 100% ? 365 днів ? [Кількість днів].

Враховуючи загальний розмір заборгованості, який становить 68918 грн 00 коп. та кількість днів за період прострочення - 4 дні, колегія суддів вважає, що згідно наведеної формули розмір трьох процентів річних складає 22 грн 66 коп.

Разом з тим, розмір інфляційних втрат за вказаний вище період становить 0 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Однак суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 22 грн 66 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 22 грн 66 коп.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, виходячи з такого.

Стягуючи з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 500 грн 00 коп. та згідно з додатковим рішенням суду - у розмірі 2 400 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із складності справи, тривалості її розгляду, обсягу наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін та, що обсяг понесених позивачем витрат є реальним і документально підтверджений.

Колегія суддів вважає такі висновки суду обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача у відзиві на позовну заяву ставилось питання про стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу) у розмірі 8 200 грн.

15 липня 2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Кравинської Ю.В., в якому вона просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката на загальну суму 2 400 грн 00 коп. (а.с.133-136, т.1).

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

У ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

З матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2023 року між адвокатом Кравинською Ю.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №15/03/2023, предметом якого є правова допомога клієнту, яка полягає у складанні документів, представництві та захисті інтересів клієнта, виконанні усіх інших передбачених законодавством України дій з усіх питань, які виникають в ході повернення клієнту грошових коштів з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (а.с.41-42, т.1).

Відповідно до пункту 2.7 вказаного договору, надання адвокатом клієнту послуг, в тому числі, етапу послуг, оформлюється підписанням сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Акт надає адвокат, клієнт протягом 2 календарних днів направляє виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від прийому результатів послуг з переліком зауважень. У випадку ненадання клієнтом у зазначений строк підписаного акту чи вмотивованої відмови, результати послуг за цим договором уважаються прийнятими клієнтом в обсязі, згідно з актом, що надав адвокат.

Надання адвокатом клієнту послуг може підтверджуватись фактичним надходженням до суду документів, складених з питання пункту 1.1 договору (пункт 2.8 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору, вартість послуг правової допомоги за цим договором та порядок оплати визначається протоколом погодження, який є невід`ємною частиною цього договору після його підписанням сторонами.

Відповідно до протоколу погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги від 15 березня 2023 року (додаток №1 до договору про надання правової допомоги), сторони погодили:

- складання досудової вимоги про повернення грошових коштів -1800 грн 00 коп./ 1 документ;

- складання, оформлення позовної заяви за ст.ст.175-177 ЦПК України - 3 700 грн 00 коп./1 документ;

- представництво та захист інтересів клієнта в суді (участь у судовому засіданні) - 2 400 грн 00 коп./1 засідання;

- складання заяв, клопотань з процесуальних питань - 700 грн 00 коп./ 1 документ;

- складання письмових заяв, клопотань (при витребування доказів/інформації, про ухвалення додаткового рішення, про збільшення суми вимог) - 1600 грн 00 коп./ 1 документ;

- складання відповіді на відзив - 2 700 грн 00 коп./1 документ;

- складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 800 грн 00 коп.;

- відправка адвокатом поштової кореспонденції в ході виконання вимог процесуального законодавства - 100 грн 00 коп./1 відправлення;

- винагорода за досягнення позитивного для клієнта рішення/результату - 5 000 грн 00 коп. (а.с.43, том1).

Згідно з платіжною інструкцією від 20 березня 2023 року позивач на рахунок адвоката Кравинської Ю.В. перерахував 1 800 грн 00 коп. У графі призначення платежу вказано «за послуги у сфері права згідно договору, складання досудової вимоги (а.с.46, т.1).

Згідно з платіжною інструкцією від 05 квітня 2023 року позивач на рахунок адвоката Кравинської Ю.В. перерахував 3 700 грн 00 коп. У графі призначення платежу вказано «за послуги у сфері згідно договору, складання позовної заяви (а.с.47, т.1).

Згідно з платіжною інструкцією від 15 травня 2023 року позивач на рахунок адвоката Кравинської Ю.В. перерахував 2 400 грн 00 коп. У графі призначення платежу вказано «за послуги у сфері права згідно договору, представництво в судовому засіданні (а.с.107, т.1).

Згідно з платіжною інструкцією від 23 травня 2023 року позивач на рахунок адвоката Кравинської Ю.В. перерахував 300 грн 00 коп. У графі призначення платежу вказано «за послуги у сфері права згідно договору, складання відповіді на відзив (доплата) (а.с.108, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Кравинська Ю.В. склала та підписала: позовну заяву; досудову вимогу; відповідь на відзив.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу судового засідання від 14 липня 2023 року адвокат Кравинська Ю.В. брала участь у судовому засіданні та цього ж дня судом ухвалене рішення (а.с.117-120, т.1).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи обсяг та складність виконаної адвокатом роботи та, приймаючи до уваги принципи співмірності і розумності судових витрат, а також критерій розумності їх розміру, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, прохання апеляційної скарги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 600 грн 00 коп. не підлягає задоволенню, оскільки у суді першої інстанції стороною позивача таких вимог не заявлялось.

З наведених підстав рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу та додаткове рішення суду першої інстанції не підлягають зміні.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертаючись до апеляційного суду зі скаргою, просила стягнути 3 600 грн 00 коп. за підготовку апеляційної скарги, а також, подаючи відзив на апеляційну скаргу відповідача, посилається на те, що у зв`язку із підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн 00 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» просило зменшити розмір витрат до 1 500 грн 00 коп.

Ураховуючи наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 2 000 грн 00 коп. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Ю.В. підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення трьох відсотків річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 22 грн 66 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення трьох відсотків річних - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: