г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4358/23
Номер провадження 2/213/127/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Мазуренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Дударєвої В.С.,

за відсутності учасників справи

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вказуючи, що 10 червня 2000 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей, з яких один неповнолітній. 21 грудня 2019 року шлюб було розірвано.

В період перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яку зареєстровано на ім`я відповідача. Вона відповідно до норм Сімейного кодексу України має право на частку в спільному майні.

Просить визнати за кожним, за нею та за відповідачем, право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.Представником позивача ОСОБА_3 подавалось клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово сповіщався судом своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов або будь-яких заяв та клопотань до суду не направив.

На підставі наявних у справі доказів, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року витребувані докази з КП ДОР «Криворізьке БТІ» щодо реєстрації спірної квартири.

Дослідив письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

10 червня 2000 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис 54 (а.с. 6). ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).

За рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9,10).

Як видно із договору купівлі-продажу квартири від 15 липня 2005 року ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру,загальною площею 74,2 кв.м., житловою 49,0 кв.м., що розташована на третьому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість квартири становила 88462,50 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Борисенком С.М., зареєстровано в реєстрі за №2900 (а.с.11). В пункті 1.4 Договору зазначено, що покупець свідчить, що на момент купівлі квартири він перебуває у юридично зареєстрованому шлюбі, квартиру купує за згодою дружини.

18 липня 2005 року квартира зареєстрована в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 10248787, що видно із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 7796235 від 18.07.2005 (а.с.12).

Із відповіді КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР від 25.03.2024 №302 видно, що спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності, власник ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу. посвідчений 15.07.2005.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату оцінки 14.07.2023 становить 267 862,00 грн (а.с.13-20).

Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які виникають із рівних прав подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ст. 70 СК України разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення щодо режиму спільної власності подружжя закріплені в ст. 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Пленум) визначено, що суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 22 Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу май на, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення.

Як видно із позову, сторони не могли досягти згоди щодо поділу спільного майна, що стало підставою звернення позивачка до суду з даним позовом.

Також встановлено судом, що спірне нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 в період шлюбу із позивачем. Відповідачем не спростовано факту придбання квартири за власні кошти, які не були сімейним бюджетом подружжя, відзив на позов не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши всі докази у справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 2678,62 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 69- 71 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частку нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої на третьому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частку нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої на третьому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2678 (дві тисячі шістсот сімдесят вісім) грн 62 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 11 квітня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко