провадження №22-ц/824/549/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення грошових коштів задоволено. Розірвано попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-8567 від 16.09.2021, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 кошти за підбір та оплату транспортного засобу в розмірі 232 581,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 74 382,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 062,04 грн.

19 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Тимошенко Дмитро Володимирович, звернувся до суду зі заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року заяву представника позивача - Тимошенка Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення грошових коштів залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, ОСОБА_1 через представника - адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, 12 липня 2023 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду.

Ухвалу суду першої інстанції апелянт вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Представник звернув увагу суду, що у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 25000,00 грн. та докази таких витрат буде надано протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення по суті справи.

Ухвалою судді від 22 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням суду першої інстанції від 15 лютого 2023 року позов задоволено.

Про прийняте судове рішення ні позивачу ні його представнику не було відомо, оскільки розгляд справи відбувався без повідомлення (виклику) сторін.

Копію судового рішення позивач отримав безпосередньо у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва 06 червня 2023 року, про що свідчить відповідна розписка наявна в матеріалах справи.

Отримавши належним чином засвідчену копію судового рішення, сторона позивача 08 червня 2023 року звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з клопотанням про поновлення строку на подання доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на обізнаність позивача з судовим рішенням у зв`язку з надсиланням 15 лютого 2023 року на електронну пошту, зазначену позивачем в позові. Посилається на те, що відповідно до ЦПК України, з урахуванням висновків Верховного Суду у постановах від 27 жовтня 2021 року у справі №279/5407/20 та від 10 лютого 2022 року у справі №359/5063/21, офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Позивач ОСОБА_1 не зареєстрований в системі «Електронний суд», зокрема за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та, відповідно, не є її користувачем. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що зазначена позивачем адреса електронної пошти є офіційною. Таким чином, направлення судом копії рішення на електронну пошту позивача не може свідчити про належну обізнаність останнього з його текстом (змістом), а тому дата доставки рішення до електронної скриньки - 15 лютого 2023 року не може вважатися початком перебігу строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, для подачі доказів на підтвердження витрат, які сторона понесла у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення грошових коштів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тимошенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду від 15 лютого 2023 року у справі №752/12569/22 було надіслано 15 лютого 2023 року на електронну адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві та доставлено до електронної скриньки 15 лютого 2023 року о 18:00:31. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 20 березня 2023 року звернувся до суду з заявою про видачу судового рішення та виконавчих листів. На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень ч. 3, ч.4 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , адвокат Тимошенко Д.В. надав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомив суд, що позивач надасть докази понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення по суті справи.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 22 вересня 2022 року справа розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішення по суті позовних вимог судом ухвалено 15 лютого 2023 року та того ж дня надіслано сторонам на електронні адреси.

За даними Довідки про доставку електронного листа, електронний примірник рішення доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 15 лютого 2023 о 18:00:31.

19 червня 2023 року адвокат Тимошенко Д.В., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив поновити строк для подання доказів, що підтверджують витрати позивача на отримання професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою ст. 44 ЦПК України на учасників судового процесу та їхніх представників покладено обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Актуальна практика Верховного Суду виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. (див. постанови Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі №759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі №725/486/22).

Подібний підхід простежується у сучасній практиці Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Stichting Landgoes Steenbergen and Others v. Netherlands» (no. 19732/17, 16 February 2021) Високий суд зазначив «Повідомлення учасників справи про ухвалене рішення, зроблене лише в електронній формі (в тому числі розміщення в мережі Інтернет), вважається належним, якщо викладення інформації саме в такий спосіб є передбачуваним, тобто закріпленим на законодавчому рівні, послідовним, доступним для чималої кількості осіб і зрозумілим, тобто створює можливість для особи дізнатися про рішення, яке потенційно може впливати на її права. В той же час, враховуючи принцип пропорційності, мають також враховуватися обставини справи, що свідчать про відсутність доступу до комп`ютеру чи мережі Інтернет, комп`ютерну неграмотність та інші, що не дозволили отримати доступ до потрібного рішення.»

Таким чином, зазначаючи у позовній заяві електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторона позивача мала розуміти, що суд використовуватиме означений засіб комунікації з нею, у тому числі, задля надсилання електронних примірників судових рішень.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, строку для подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевстановленого, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, так як вони зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 09 квітня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова