Провадження № 2-о/727/25/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретаря судових засідань Дячук І.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю.

У позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 .

21 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , та постановою нотаріуса державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я.. від 07.06.2018р. за № 851/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що вона не надала документів, які б свідчили про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Інші спадкоємці та співвласники майна, які б претендували на частку у спадковому майні відсутні, оскільки із заявою до нотаріальної контори не зверталися.

У зв`язку із чим, ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, де просила встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду від 28.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням справу до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовну заяву, просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання в якому просить розглянути справу у її відсутності та задовольнити заявлені вимоги.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1201 (а.с.14).

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю до часу настання смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які підтвердили той факт, що заявник ОСОБА_2 з її померлим сином ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з дня народження останнього і до самої смерті. Фактично вони проживали за адресою АДРЕСА_2 . Також свідки вказували на те, що ОСОБА_3 на день смерті власної сім`ї не мав, дітей теж не мав.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось належне йому майно, а саме 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії № НОМЕР_2 від 29 червня 2000 року(а.с. 19-11) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21686692 від 27.01.2009 року. (а.с.16)

Зі спадкової справи, наданої першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою вбачається що за заявою ОСОБА_2 заведена спадкова справа, інші спадкоємці для прийняття спадщини на майно ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталися(а.с.52-77)

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст.1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що у померлого, відсутні спадкоємці або інші особи які подали заяву про прийняття спадщини на час її відкриття окрім ОСОБА_2 .

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі, але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року по справі №644/5818/18 (провадження № 61-8569св19), при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Вказані висновки узгоджуються також з позицією Верховного суду, викладеною в постанові 19 квітня 2023 року по справі №308/10705/20 (провадження № 61-3317св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) також вказано, що про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років на час смерті останнього підтверджується письмовими доказами, а також можуть бути підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо встановлення факту її постійного проживання з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з народження по день його смерті тобто понад п`яти років.

При цьому, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом проживали; харчувалися; мали спільний бюджет, спільні справа та обов`язки; були пов`язані спільним побутом, брали участь у спільних витратах; сплачували комунальні послуги, суд приходить до висновку, що відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складали сім`ю.

Вказані обставини також підтверджені в судовому засіданні показами свідків.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем породжує для позивача юридичні наслідки, є необхідним для реалізації права на оформлення спадкового майна та чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 до територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 постійно проживали однією сім`єю тобто більше п`яти років, в АДРЕСА_1 , до часу смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Танасійчук Н.М.