справа № 382/1278/21 провадження № 22-ц/824/317/2024головуючий у суді І інстанції Кисіль О.А. суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Вак Ольгою Володимирівною, на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2021 року адвокат Вак Ольга Володимирівна, в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, в якому просила:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступне майно: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину наступного майна: житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 .

Судові витрати просила покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 та сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваними в частині покупця. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 223. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: земельної ділянки, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 224, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: земельної ділянки, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 225, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, до складу спадкового майна померлого належить: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0999 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0646 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 .

В передбачений законодавством термін позивачка та відповідачі звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського (Яготинського) районного нотаріального округу Черних О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом.

ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 .

Оскільки спірне майно було набуто ОСОБА_5 за час спільного проживання з ОСОБА_1 , вищевказаний житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, а також земельні ділянки, позивач вважає його спільною сумісною власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 під час звернення до приватного нотаріуса Бориспільського (в минулому Яготинського) районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні було відмовлено.

Відтак, з метою відновлення свого порушеного права позивачка вимушена звернутися до суду.

У заяві від 14 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Коваль Л.М. заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що 27 листопада 2013 року відділом РАЦС Яготинського РУЮ Київської області було розірвано шлюб між матір`ю відповідача ОСОБА_6 та його батьком ОСОБА_5 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі №382/1773/17 встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по 12 липня 2016 року.

З рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року у справі №382/1858/16 було встановлено, що у вересні 2013 року до позивача ( ОСОБА_5 ) звернувся ОСОБА_7 з проханням придбати в нього належне йому нерухоме майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ). 30 жовтня 2013 року між ним ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_7 було укладено договір авансу купівлі-продажу будинку та земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , згідно якого, ним передано останньому 50 000 гривень в якості авансу за належний йому будинок та земельні ділянки. Того ж дня ОСОБА_7 було написано розписку про одержання вищевказаних коштів. Також судом було встановлено, що 30 жовтня 2013 року ОСОБА_7 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_5 , згідно якого ОСОБА_7 заповідав йому вищевказане майно. А також було встановлено, що з 30 жовтня 2013 року ОСОБА_7 було розпочато підготовку документів для нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу на житловий будинок та земельні ділянки. Крім цього, ОСОБА_5 у своєму позові та у поясненнях, що були надані у судовому засіданні, переконливо заявив про те, що всі розрахунки з ОСОБА_7 за придбання житлового будинку та земельних ділянок були здійснені ним за особисті та належні йому кошти. Даний будинок він придбавав для себе особисто, так як у зв`язку із нестабільним становищем у країні він вкладав кошти у нерухомість.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірне майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належало спадкодавцю ОСОБА_5 на праві особистої власності на майно і було придбане за його особисті грошові кошти.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року відмовлено в позові ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вак О.В., 27 вересня 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просила рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На переконання скаржника, суд помилково послався на обставини, встановлені рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року у справі №382/1858/16, оскільки спір стосувався виключно обставин визнання ОСОБА_5 покупцем майна по АДРЕСА_1 . Факт набуття коштів та придбання майна та їх належність до спільного майна подружжя не досліджувався. Тобто, спір стосувався виключно з`ясування дійсного покупця майна за договорами купівлі-продажу.

Звертає увагу, що авансова сума, передана ОСОБА_5 до моменту спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 , була незначною. Основна сума передана під час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , а саме 31 березня 2014 року, а тому спірне майно має статус спільної сумісної власності.

Також, суд першої інстанції не врахував, що право власності вважається набутим з моменту державної реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Вважає, що місцевий суд надав неправильну оцінку обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, проігнорував правові позиції Верховного Суду щодо презумпції спільності майна подружжя та покладення тягаря доказування обставин, необхідних для її спростування на того з подружжя, який її спростовує.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Вак Ольгою Володимирівною, на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників.

14 грудня 2023 року адвокат Коваль Л.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 - адвокат Вак О.В. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Коваль Л.М. від 05 квітня 2024 року про участь у судовому засідання у режимі відеоконференції було залишено без розгляду, відповідно до вимог ст 126 ЦПК України, як подане з порушенням строку, визначеного ч.2 ст.212 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що 15 червня 2017 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області видано повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №157 від 23 травня 2017 року.

12 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що 12 липня 2016 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис №61.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі №382/1773/17 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по 12 липня 2016 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року, у справі №382/1858/16 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваними в частині покупця. Визнано договір купівлі - продажу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , реєстровий номер 223, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано договір купівлі - продажу земельної ділянки розміром 0,0999 га., кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , реєстровий номер 224, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано договір купівлі - продажу земельної ділянки, розміром 0,0646 га., кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , реєстровий номер 225, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_5 , покупцем по договору купівлі - продажу: житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 223. Визнано ОСОБА_5 , покупцем по договору купівлі - продажу:-земельної ділянки, розміром 0,0999 га., кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 224, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_5 , покупцем по договору купівлі - продажу:--земельної ділянки, розміром 0,0646 га., кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 225, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано за - ОСОБА_5 , право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано за - ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку, розміром 0,0999 га., кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Визнано за - ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку, розміром 0,0646 га., кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо зазначеного нерухомого майна в графі «власник».

Судовим розглядом у справі №382/1858/16 встановлено, що всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_7 , поніс ОСОБА_5 .. Відповідно до розписки складеної ОСОБА_7 30 жовтня 2013 року, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 50 тисяч грн. в якості авансу в рахунок належного для отримання ним платежу за будинок з надвірними будівлями та 2 земельні ділянки площею 0,0646 га та площею 0, 0999 га які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності.

Крім цього, факт передачі коштів було викладено і в Договорі авансу по купівлі - продажу від 30 жовтня 2013 року, відповідно до п. 1.2 / Договору / право власності на майно / житловий будинок та дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 / переходять до покупця ОСОБА_5 з моменту передачі суми коштів, що відповідає повній ціні за це майно та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу майна. Пункт-1.3-ціна вказаного в цьому договорі майна орієнтовно / в залежності від експертної оцінки / становить 240 тисяч грн../ Пункт 1.4- сторони дійшли згоди, що виплата вартості майна буде проведена шляхом внесення грошових коштів двома частинами; авансу в розмірі 50 тисяч грн. до 31 грудня 2013 року, решта грошових коштів сумі орієнтовно / в залежності від експертної оцінки / 190 тисяч грн., повний розрахунок- до моменту нотаріального оформлення договору купівлі- продажу майна вказаного в п. 1.1 договору. Грошові кошти передаються покупцем особисто продавцю з наданням відповідного документального підтвердження проведення платіжної операції.

Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_7 31 жовтня 2013 року, та посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Черних О.В., ОСОБА_7 все належне йому майно, а саме житловий будинок та дві земельні ділянки площею 0,0999 га та площею 0,0646 га розташовані по АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_5 .

08 жовтня 2013 року, на замовлення ОСОБА_7 . ФОП ОСОБА_8 була проведена оціночна вартість земельних ділянок та житлового будинку по АДРЕСА_1 , належні на праві власності ОСОБА_7 .. Термін дії звіту про оцінку житлового будинку спливав 08 квітня 2014 року. Кошти за проведення оціночного звіту в розмірі 1 700 грн. були сплачені ОСОБА_5 ..

З показань ОСОБА_1 даних в судовому засіданні у якості свідка, вбачається, що після оформлення договору купівлі продажу будинку на сина її чоловіка ОСОБА_9 , її чоловік ОСОБА_5 відрахував 216 тисяч грн. та передав ОСОБА_7 який в їх присутності передав ці кошти дружині свого брата ОСОБА_10 яка їх перерахувала та віддала їх ОСОБА_7 . Після оформлення договору купівлі продажу, документи на будинок разом із оригіналом договору були передані її чоловіком їй для зберігання. В придбаному її чоловіком будинку залишився проживати колишній його власник ОСОБА_7 , але через деякий час останній помер. Всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_7 , поніс ОСОБА_5 ..

Крім цього, за встановлених обставин судом у рішенні Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року, під час розгляду справи №382/1858/16, за клопотанням представника позивача відтворено запис пояснень відповідача ОСОБА_2 /по справі №382/2391/15/ за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Під час пояснення в якості відповідача ОСОБА_2 пояснив що житловий будинок по АДРЕСА_1 /колишній власник ОСОБА_7 / було придбано за кошти його батька ОСОБА_5 , але договір купівлі продажу було оформлено на нього - ОСОБА_2 . Документи на будинок та ключі від будинку знаходяться у його батька - ОСОБА_5 . Він ніякого відношення не має до даного будинку, та всього двічі навідувався до будинку. Він зареєстрований по АДРЕСА_3 , де й проживає по даний час. В будинку по АДРЕСА_1 , він не проживає, ключів у нього від будинку немає, він тільки оформлений на нього.

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 серпня 2020 року вбачається, що до складу спадкового майна померлого ОСОБА_5 належить: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0999 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0646 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії спадкової справи №77/2017 щодо майна померлого ОСОБА_5 наданої на адресу суду приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Черних О. В., в передбачений законодавством термін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського (Яготинського) районного нотаріального округу Черних О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.51-85).

11 листопада 2020 року приватний нотаріус Бориспільського (в минулому Яготинського) районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя (колишнього подружжя), оскільки ст. 71 Закону України «Про нотаріат» не передбачено видачу такого свідоцтва проживаючим однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що спірний будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власність позивача та померлого ОСОБА_5 , оскільки із рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року вбачається, що судом, з врахуванням показань свідків, було встановлено, що ОСОБА_5 придбав будинок за власні кошти, що неспростовно представником позивача в судовому засіданні. Окрім того, як вбачається зі свідчень ОСОБА_1 як свідка, що зазначені у даному рішенні суду, то саме ОСОБА_5 відрахував 216 тисяч грн. та передав ОСОБА_7 , крім того з її показань не вбачається, що це їх спільні кошти, і згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, договір щодо купівлі майна, укладався між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 30 жовтня 2013 року, а також відповідно до розписки складеної 30 жовтня 2013 року, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 50 тисяч грн. в якості авансу в рахунок належного для отримання ним платежу за будинок з надвірними будівлями та 2 земельні ділянки площею 0,0646 га та площею 0, 0999 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності, тобто до періоду спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Відповідно до висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 березня 2021 року у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В контексті правовідносин, які виникли у справі, що розглядається є релевантним правовий висновок Верховного суду України у постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-2253цс15, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Підтримуючи такий висновок, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, вказала, для того щоб визначити джерело придбання майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них.

Таким чином, за недоведеності участі ОСОБА_1 у набутті ОСОБА_5 грошових коштів для придбання спірного житлового будинку та земельних ділянок, відсутності будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів та підтвердження тих обставин, що позивачка мала фінансову спроможність для цього, посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції, що основна сума коштів на купівлю означеного майна була передана 31 березня 2014 року, тобто у час їх спільного проживання однією сім`єю, колегією суддів не приймається, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу.

Крім того, колегія суддів враховує, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі №382/1773/17 встановлено як із доводів позивачки, так і дослідженими доказами, що ОСОБА_1 з ОСОБА_5 були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та постійно проживали по АДРЕСА_3 .

Обставин, за яких є обґрунтовані підстави вважати, що спірні будинок та земельні ділянки (за адресою: АДРЕСА_1 ) використовувалися подружжям та придбавалися для сімейних потреб, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №761/29966/16-ц вказав, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

При цьому, у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин.

Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, посилання апелянта не безпідставне врахування місцевим судом обставин, встановлених у справі №382/1858/16-ц, суперечить суті преюдиції. Правова оцінка суду в частині встановлення дійсного покупця майна за договорами купівлі-продажу як раз і не має преюдиційного значення у справі, що розглядається.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що достеменно знаючи про існування рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року ОСОБА_1 , як особа, на думку якої цим рішення порушуються (можуть порушуватися) її права, у апеляційному порядку його не оскаржувала.

Отже, як встановлено вище, доказів на спростування придбання ОСОБА_5 нерухомого майна за особисті кошти, апелянтом не надано.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився з обставинами, встановленими у справі №382/1858/16-ц та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного майна спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

За таких обставин, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Оскільки, інші доводи апеляційної скарги лише зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів на підтвердження своєї правової позиції та тлумачення норм права на розсуд апелянта, вони також не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Вак Ольгою Володимирівною, на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності - залишити без змін.

Головуючий: Судді:Р.В. Березовенко О.Ф. Лапчевська Г.І. Мостова
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2024 року.