Справа № 723/3178/21
Провадження № 2/723/64/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

за участю:

представника позивача Попова-Завгородня С.Г

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

встановив:

Позивач ОСОБА_2 в особі представника адвоката Попової-Завгородньої Сніжани Григорівни звернулася в суд з позовом посилаючись на те, за час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, вони надбали рухоме та нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 , товар для реалізації в авто-магазині, який знаходиться в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , а також рухомі речі меблі, побутова техніка (пральні машини, посудомийна машина , кавоварка, пилосос, мікрохвильова піч, холодильники, телевізори), різні предмети домашнього вжитку, столові прибори та інше.

З травня місяця 2021 року сторони по справі не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків, а з липня місяця 2021 року їх шлюб розірвано.

Все вказане рухоме і нерухоме майно набуто подружжям з 1997 року по травень 2021 року.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просила визнати спільною сумісною власністю позивача і відповідача меблі, побутову техніку (пральні машини, посудомийну машину, кавоварку, пилосос, мікрохвильову піч, холодильники, телевізори), різні предмети домашнього вжитку, столові прибори та інше, які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 , а також рухоме майно, яке придбано за спільні кошти подружжя, для його реалізації в автомагазині, в приміщенні по АДРЕСА_1 та нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Крім цього просила визнати за нею право приватної власності на частину рухомого майна - меблі, побутову техніку (пральні машини, посудомийну машину, кавоварку, пилосос, мікрохвильову піч, холодильники, телевізори), різні предмети домашнього вжитку, столові прибори та інше, які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 , а також на частину рухомого майна, яке придбано за спільні кошти подружжя, для його реалізації в автомагазині, в приміщенні по АДРЕСА_1 та на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м., а також на 1/5 (в сумі 645137 грн від суми 3070757 грн.) частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

В решті часток в рухомому та нерухомому майні визнати право власності за відповідачем, припинивши право спільної сумісної власності на вказане рухоме і нерухоме майно.

В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_4 адвокат Попова-Завгородня С.Г. змінені позовні вимоги підтримала і просили їх задовольнити посилаючись на викладені обставини.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Казюк О.О. позовні вимоги позивача не визнав, не заперечуючи, при цьому, що житлові будинки є спільною сумісною власністю, право власності на які слід при поділі ділити порівно між подружжям. Так само слід ділити і рухоме майно але виходячи із його наявності та найменування, оскільки такого рухомого майна, яке б придбавалося для реалізації в автомагазині не існувало і не існує. Крім цього у відзиві на позов відповідач зазначив, що в одному із житлових будинків є рухоме майно, яке вони спільно купляли і воно є спільним майном подружжя, яке слід ділити порівно в натурі або з грошовою компенсацією йому вартості частки із залишенням всього нерухомого майна позивачу. Таким майном є: -пральна машина AED - 1984 року випуску, залишкова вартість 600 грн.,пральна машина MILLE 1973 року випуску 700 грн., посудомийна машина MILLE 1981 року випуску 400 грн., кавоварка SAEKO 1987 року випуску (несправна) 100 грн., пилосмок «Філіпс» (несправний) 100 грн., мікрохвильова піч BOSS 1990 року випуску (несправна) 100 грн., холодильник PRIVILEG 1992 року випуску 800 грн., телевізор CLATRONIX 2000 року випуску 700 грн., телевізор SAMSUNG 2010 року випуску 800 грн., кухонний набір меблів на замовлення 2003 року 1000 грн.,диван шкіряний, два крісла 1978 року випуску 1000 грн.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Дослідженими в суді доказами, встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 26.10.1997 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Шлюб, як і зазначено в позові було розірвано рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09.09.2021 року, було розірвано. (а.с.210).

За період шлюбу сторони надбали два житлові будинки АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та АДРЕСА_1 , загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Спору щодо належності цих будинків сторонам, немає. Кожна із сторін визнає спільне придбання цих будинків.

Однак позивач та відповідач не знайшли способу поділу між ними цих будинків, оскільки позивач бажає залишити за собою житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та 1/5 (в сумі 645137 грн від суми 3070757 грн.) частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Відповідач же вважає, що житлові будинки слід поділити між ними порівно.

Вирішуючи вказану частину спору, суд керується вимогами ст.. 368 ЦПК України та ст. 60 СК України, щодо того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За правилами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено договором або законом, домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України визначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Шлюбного договору між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалося. Ніякої домовленості між цим подружжям судом також не встановлено, інтересів дітей та наявність інших обставин суду не надано, а тому позовні вимоги позивача щодо залишення їй всього житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/5 частку житлового будинку АДРЕСА_1 є несправедливими і на думку суду незаконними.

Таким чином виходячи із рівності часток подружжя, суд знаходить, що житлові будинки надбані подружжям перебуваючи в шлюбі, слід поділити між ними в рівних частках кожного із житлових будинків.

Крім цього позовні вимоги стосуються також і рухомого майна, на яке позивач просила визнати за нею право приватної власності на частину, яке визначила як: - меблі, побутову техніку (пральні машини, посудомийну машину, кавоварку, пилосос, мікрохвильову піч, холодильники, телевізори), різні предмети домашнього вжитку, столові прибори та інше, які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 , а також на частину рухомого майна, яке придбано за спільні кошти подружжя, для його реалізації в автомагазині, які знаходяться в приміщенні по АДРЕСА_1 .

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Позивачка стверджує, що таким рухомим майном є меблі, побутова техніка (пральні машини, посудомийна машина, кавоварка, пилосос, мікрохвильова піч, холодильники, телевізори), різні предмети домашнього вжитку, столові прибори та інше, а також товар для реалізації в авто-магазині, який знаходиться в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 .

При цьому позивач не надає суду жодних доказів, які б підтверджували придбання такого майна, його кількості оскільки зазначає про більшість побутової техніки в множинному числі. Не оцінює вказане майно та крім того вказує, що є ще й інше майно яке також слід поділити.

Відповідач заперечує проти зазначеного в позові обсягу рухомого майна посилаючись на те, що таке майно відсутнє, а наявним є тільки -пральна машина AED - 1984 року випуску, залишкова вартість 600 грн.,пральна машина MILLE 1973 року випуску 700 грн., посудомийна машина MILLE 1981 року випуску 400 грн., кавоварка SAEKO 1987 року випуску (несправна) 100 грн., пилосмок «Філіпс» (несправний) 100 грн., мікрохвильова піч BOSS 1990 року випуску (несправна) 100 грн., холодильник PRIVILEG 1992 року випуску 800 грн., телевізор CLATRONIX 2000року випуску 700 грн., телевізор SAMSUNG 2010 року випуску 800 грн., кухонний набір меблів на замовлення 2003 року 1000 грн.,диван шкіряний, два крісла 1978 року випуску 1000 грн.

Суд не може прийняти майно зазначене відповідачем у відзиві на позов, за основу та здійснити його поділ, оскільки воно не є предметом позову і позивач не включила його в майно яке слід ділити.

Виходячи з цього суду не представляється можливим встановити обсяг спільно нажитого майна, оскільки обсяг це не тільки найменування майна але і його кількість та вартість, що в позові відсутнє.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу рухомого майна не доведені й не обґрунтовані, а тому, в цій частині, позов задоволенню не підлягає.

Питання про відшкодування судових витрат ні позивачем ні відповідачем перед судом не ставилися.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 82, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, та ст. 368 ЦК України,ст..ст. 60, 70, 71 СК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право приватної власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право приватної власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. та на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 258,1 кв.м., житловою площею 83,3 кв.м. припинити.

В іншій частині позовних вимог відмовити за їх недоведеністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 20 березня 2024 року.

Головуючий суддя Іван ЯКІВЧИК