Справа № 212/3704/24
У Х В А Л А

10 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Колочко О.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яковлев Денис Сергійович, до ОСОБА_2 про скасування арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій він просить скасувати арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АЕ № 986414, АА № 971188, 15.08.2006 Саксаганського ВДВС Криворізького міського УЮ в м. Кривий Ріг від 16.08.2006.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з таких підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється

у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на примусовому виконанні в Саксаганському ВДВС у м. Кривому Розі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-361, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 18.09.1997 про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь ОСОБА_3 (стягувач).

В рамках даного виконавчого провадження 15.08.2006 державним виконавцем була винесена постанова серія АА № 971188 про накладення арешту на все майно боржника, оголошена заборона на його відчуження та відомості про арешт внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 3626422 від 18.08.2006.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У пункті 5 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.6.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК (норма в редакції до змін, які набрали чинності 15.12.2017 якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства).

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого документу, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, і спір про зняття арешту не пов`язаний з належністю йому майна, на яке накладено арешт, вважаю, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Законом визначений інший порядок для звернення до суду за захистом порушеного права позивача, а саме оскарження дій державного виконавця у порядку, встановленому ст. 447 ЦПК України, шляхом звернення з відповідною скаргою до суду.

Подібні висновки викладено у постановах ВС від 12.10.2022 по справі № 203/3435/21, від 29.06.2023 по справі № 208/9810/21.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що у відкритті провадження по цивільній справі слід відмовити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 186, ст. 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яковлев Денис Сергійович, до ОСОБА_2 про скасування арешту на майно.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 10 квітня 2024 року.

Суддя О. В. Колочко