Справа № 130/210/23
Провадження № 22-ц/801/726/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 рокуСправа № 130/210/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

Рішення ухвалила суддя Грушковська Л. Ю.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Жмеринка

Дата складення повного тексту невідома,

Встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, який було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також на її утриманні перебуває донька від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року було збільшено розмір аліментів на утримання дитини та присуджено стягувати з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач сплачує аліменти в мінімальному розмірі. Сину ОСОБА_3 уже 16 років, тому на даний час він потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшується потреба у його забезпеченні. Дитині необхідно купувати шкільну форму та шкільне приладдя, витрачати кошти на проїзд в транспорті, а також купувати інші необхідні речі. Вона постійно купує продукти харчування, гігієни, одяг, а також інші необхідні речі для дитини. Відповідач не приймає участі у вихованні свого сина, не цікавиться його фізичним та психічним розвитком. Їй матеріально важко утримувати сина та вона перебуває у скрутному матеріальному становищі.

У зв`язку з чим, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 на її користь на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнено із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинено стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції помилково винесено звичайне рішення, а не заочне, хоча відповідач не був належним чином повідомлений про дату судового засідання. Крім того, суд першої інстанції викликав відповідача лише один раз і виніс рішення, а мав би викликати два рази і у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд мав вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. А тому судом допущено ряд порушень норм процесуального права.

Крім того, суд невірно застосував норму матеріального права статтю 192 СК України, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для збільшення аліментів, зазначених в ст. 192 СК України. Позивачем не надано ні доказів погіршення матеріального становища дитини, ні доказів поліпшення матеріального становища платника аліментів, ні доказів погіршення стану дитини. Відповідач зазначає, що фактично його матеріальне становище з дати винесення рішення про стягнення аліментів (28 березня 2018 року) не поліпшилось, а навпаки погіршилось. Він є безробітнім, сам перебуває у скрутному становищі, а тому відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 (а. с. 6).

Відповідно до копії трудової книжки позивач ОСОБА_2 офіційно не працює (а. с. 8).

Відповідно до довідки Северинівської сільської ради від 23 січня 2023 року № 105 ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_8 та дітьми ОСОБА_9 і ОСОБА_4 (а. с. 9).

Згідно довідки Северинівського ліцею від 23 січня 2023 року № 20 ОСОБА_3 навчається в 10 класі. Навчанням дитини цікавиться матір ОСОБА_2 , батько дитини ОСОБА_1 ні разу не був у школі, не цікавиться дитиною та її навчанням, не відвідує батьківські збори (а. с. 16).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року cтягнено з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідн. № НОМЕР_2 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , - на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідн. № НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_3 , аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Раніше виданий виконавчий лист по справі № 2-1328/10/0205 рік відізвано (а.с.11-12) .

На виконання даного рішення 08 червня 2018 року видано відповідний виконавчий лист № 130/285/18 (а. с. 13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимога одержувача аліментів про зміну розміру і способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частина перша статті 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на визначену законодавчу можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга вказаної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у частині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, системний аналіз норм статей 181 - 184 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема, надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року).

Як вбачається з матеріалів справи, саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_2 , пред`являючи позов. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суму на частку від доходу) збільшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, діючим законодавством чітко визначено, що правом ініціювати спір про зміну способу стягнення аліментів наділений лише одержувач аліментів, тоді як платник аліментів наділений лише правом на зменшення (збільшення) розміру аліментів, які з нього стягуються у спосіб, що обраний одержувачем.

З такими позовними вимогами у даній справі платник аліментів ОСОБА_1 не звертався.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, що стосуються зміни (погіршення) його матеріального стану, розцінюються судом критично і до уваги не приймаються, оскільки не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, за обраним позивачем способом захисту своїх інтересів, що виключає можливість апеляційного суду робити висновки стосовно обставин, які не входять до предмета доказування у даній справі.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, ОСОБА_1 , у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про дату судового засідання та судом помилково винесено звичайне рішення, а не заочне, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно відповіді Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 24-Т від 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою вказаною в запиті (а. с. 16), а саме: АДРЕСА_2 (а. с. 15 запит).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання на 09 год. 30 хв 16 березня 2023 року (а. с. 17).

Згідно супровідного листа № 1838/2023 від 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 на поштову адресу: АДРЕСА_2 було направлено копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду від 03 лютого 2023 року і копію позовної заяви з додатками (а. с. 18).

Проте, конверт з відправленням повернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 19).

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18), а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21) та інших.

За таких обставин, відповідач, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим про судові засідання. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення скаржником суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), що передбачено частиною першою статті 131 ЦПК України.

Більше того, у поданій апеляційній скарзі вказано таку ж адресу ОСОБА_1 , що була зазначена у позовній заяві та на яку здійснювалось надсилання кореспонденції судом першої інстанції, що свідчить про умисне ухилення відповідача від одержання відправлення.

З усього зазначеного, вбачається, що суд першої інстанції діяв в межах вимог процесуального законодавства та правомірно виніс рішення без подальшого відкладення розгляду справи з урахуванням заяви позивача про розгляд справи у її відсутність (а. с. 37).

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. В. Міхасішин