ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 299/2823/21

провадження № 61-2402 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Королівська селищна рада Берегівського району Закарпатської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - керівник Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі управління Державної інспекції архітектури та містобудування (ДІАМ) у Закарпатській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Кожух О. А., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 січня 2021 року № НВ-021 земельна ділянка площею 0,0058 га, кадастровий номер :05:002:0120, має цільове призначення 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

На цій земельній ділянці нею було збудовано об`єкт торгівлі згідно з будівельним паспортом, виданим відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Виноградівської державної адміністрації Закарпатської області 24 червня 2011 року на підставі рішень Чернянської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області № № 36, 42, 50 про надання їй дозволу на розміщення малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності площею 0,0029 га по АДРЕСА_1 (біля автобусної зупинки), контур № НОМЕР_1 , та дозволу на розміщення.

Зазначала, що при будівництві вона відхилився від технічних умов та характеристики об`єкту, зазначених в будівельному паспорті, і збудувала капітальну будівлю об`єкта торгівлі, технічні характеристики якої зазначені в технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленому 18 червня 2020 року.

У технічному паспорті, експлікація приміщень, зазначена будівля магазину під літ. «А», загальною площею 42,6 кв. м. у розділі «Характеристика» зазначено: рік побудови магазину 2020, фундамент - бутоблоки, стіни - бетонні блоки, площа основи 50,55 кв. м.

Рішенням 42 сесії 7 скликання Чернянської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 11 червня 2020 року № 540 їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційної діяльності із земель комунальної власності сільської ради з умовою передачі в оренду.

12 лютого 2021 року вона звернулася до сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель магазину по АДРЕСА_1 , площею 0,0058 га, кадастровий номер :05:002:0120, терміном на 16 років.

22 лютого 2021 року Королівська селищна рада Закарпатської області прийняла рішення № 179, в якому відповідно до пунктів 1, 2 статті 134 ЗК України рекомендували їй оформити документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і повторно звернутися відносно оренди земельної ділянки.

За результатами будівельно-технічного обстеження магазину експертом Яремком М. Є. складено 26 січня 2021 року відповідний звіт про проведення технічного обстеження будівлі магазину по АДРЕСА_1 і в результаті обстеження не виявлені ознаки непридатності до нормальної експлуатації будівлі, стан нормальний.

Із отриманим технічним паспортом вона звернулася із заявою до Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області про введення торгового об`єкту до експлуатації та оформлення права власності.

Листом Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 22 квітня 2021 року № 02-15/607 її повідомлено, що немає правових підстав для опрацювання питання про введення до експлуатації самочинно збудованого позивачем торгового об`єкту та запропоновано звернутись для вирішення цього питання до суду.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на завершений будівництвом магазин (літ. «А»), загальною площею 42,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2021 року у складі судді Левка Т. Ю. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на завершений будівництвом магазин (літ. «А») загальною площею 42,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлена можливості оформити право власності на самочинно збудоване майно в позасудовому порядку, а встановлені статтею 376 ЦК України обставини, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, керівник Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі управління Державної інспекції архітектури та містобудування (ДІАМ) у Закарпатській області звернувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу керівника Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі управління Державної інспекції архітектури та містобудування (ДІАМ) у Закарпатській області задоволено. Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2021 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що законом заборонено експлуатацію закінчених об`єктів будівництва, неприйнятих до експлуатації, а позивач без відповідних дозвільних документів розпочала будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснила та завершила таке будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та розпорядження на будівництво і експлуатацію.

Оскарження прокурором рішення районного суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання - безпечності існування збудованого об`єкта для жителів та гостей і необхідністю дотримання права власності.

Уповноважений орган - Державна інспекція архітектури та містобудування України - не відреагував на можливе порушення інтересів держави шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, а визнання права власності за ОСОБА_1 на будівництвом завершений магазин у судовому порядку за відсутності законних підстав порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України і витребувано цивільну справу № 299/2823/21 з Виноградівського районного суду Закарпатської області.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави та не встановив бездіяльності компетентного органу та причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Вказувала, що 16 травня 2023 року між нею та Королівською селищною радою Берегівського району Закарпатської області було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким вона прийняла у власність земельну ділянку, площею 0,0058 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій розміщено спірний об?єкт нерухомого майна.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У березні 2024 року Королівська селищна рада Берегівського району Закарпатської області та керівник Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області подали відзиви на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на його законність не впливають.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 січня 2021 року № НВ-021 земельна ділянка площею 0,0058 га, кадастровий номер :05:002:0120, має цільове призначення 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови (а.с. 12).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 було збудовано об`єкт торгівлі згідно з будівельним паспортом, виданим відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Виноградівської державної адміністрації Закарпатської області 24 червня 2011 року на підставі рішень Чернянської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області № № 36, 42, 50 про надання їй дозволу на розміщення малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності площею 0,0029 га по АДРЕСА_1 (біля автобусної зупинки), контур № НОМЕР_1 , та дозволу на розміщення групи малих архітектурних форм № 03 (а.с. 15-20).

Судом встановлено, що при будівництві ОСОБА_1 відхилилися від технічних умов та характеристики об`єкту, зазначених в будівельному паспорті, і збудувала капітальну будівлю об`єкта торгівлі, технічні характеристики якої зазначені в технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленому 18 червня 2020 року.

У технічному паспорті, експлікація приміщень, зазначена будівля магазину під літ. «А», загальною площею 42,6 кв. м. у розділі «Характеристика» зазначено: рік побудови магазину 2020, фундамент - бутоблоки, стіни - бетонні блоки, площа основи 50,55 кв. м (а.с. 26-28).

12 лютого 2021 року вона звернулася до сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель магазину по АДРЕСА_1 , площею 0,0058 га, кадастровий номер :05:002:0120, терміном на 16 років (а.с. 30).

22 лютого 2021 року Королівська селищна рада Закарпатської області прийняла рішення № 179, в якому відповідно до пунктів 1, 2 статті 134 ЗК України рекомендували їй оформити документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і повторно звернутися відносно оренди земельної ділянки (а.с. 31).

За результатами будівельно-технічного обстеження магазину експертом Яремком М. Є. 26 січня 2021 року складено відповідний звіт про проведення технічного обстеження будівлі магазину по АДРЕСА_1 і в результаті обстеження не виявлені ознаки непридатності до нормальної експлуатації будівлі, стан нормальний (а.с. 32-37).

Із отриманим технічним паспортом вона звернулася із заявою до Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області про введення торгового об`єкту до експлуатації та оформлення права власності.

Листом Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 22 квітня 2021 року № 02-15/607 ОСОБА_1 повідомлено, що немає правових підстав для опрацювання питання введення до експлуатації самочинно збудованого позивачем торгового об`єкту та запропоновано звернутись для вирішення цього питання до суду (а.с. 41).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо доводів касаційної скарги про відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з апеляційною скаргою

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України).

Як на підставу порушення оскаржуваним рішенням суду прав держави в особі заявлених ним установ і наявність підстав для представництва в суді, прокурор посилався на те, що оскаржуваним рішенням суду визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, за відсутності доказів прийняття спірної будівлі до експлуатації. Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не звертався до уповноваженого органу державного архітектурно-будівельного контролю для введення об?єкту до експлуатації та набуття права власності у встановленому законом порядку. Прокурор вважав, що інтерес держави полягає у неприпустимості допущення порушень встановленого законодавством порядку здійснення безпечного будівництва.

Прокурор в апеляційній скарзі, зазначивши органи, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, як на підставу здійснення ним представництва посилався на те, що компетентні органи не забезпечили захисту інтересів держави шляхом оскарження рішення суду першої інстанції, а тому він вступив в указану справу для захисту інтересів держави.

Отже прокурор, звернувшись до суду з указаним позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування (ДІАМ) у Закарпатській області, правильно визначив державні органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді та визначив, у чому полягає порушення таких інтересів.

Відтак, відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Щодо суті спору

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

При цьому право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих до експлуатації, забороняється.

Судом встановлено, що спірний об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном комерційного призначення, будівництво якого розпочато без затвердженого проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його до експлуатації.

Ураховуючи викладене, вирішуючи спір на підстав належним чином оцінених доказів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач без відповідних дозвільних документів розпочала будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснила та завершила таке будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та розпорядження на будівництво і експлуатацію, а визнання права власності за ОСОБА_1 на будівництвом завершений магазин у судовому порядку за відсутності законних підстав порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно.

Посилання касаційної скарги на те, що Королівська селищна рада Берегівського району Закарпатської області, як власник земельної ділянки, не заперечує проти позову спростовується відзивом на касаційну скаргу, в якому селищна рада просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги щодо придбання ОСОБА_1 у травні 2023 року земельної ділянки, на якій розташований спірний об?єкт нерухомості, висновків суду не спростовує. Колегія суддів зазначає, що у такому випадку позивач не позбавлена права звернутися до уповноваженого органу для набуття права власності у встановленому законом порядку, виконавши їх вимоги.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник