ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2703/24 Справа № 199/5768/19 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Лисенко Юрія Олександровича, стягувач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Лисенко Ю.О., стягувач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз».

В обґрунтування скарги посилалася на те, що на виконанні у приватного виконавця Лисенко Ю.О. перебуває виконавчий лист № 199/5768/19 від 29 листопада 2019 року, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення про стягнення з неї на користь АТ «ОГС «Дніпрогаз» вартості необлікованого об`єму та обсягу природного газу у розмірі 35084,77 грн. та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. 23 лютого 2023 року приватним виконавцем Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження №71126694. Також, винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11 травня 2023 року та винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3508,80 грн. від 23 лютого 2023 року, посилаючись на те, що вказані постанови є незаконними та порушують її права. Тосу просила суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову приватного виконавця Лисенка Ю.О. про звернення стягнення на грошові кошти, зокрема, заробітної плати боржника та постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було надано оцінки діям приватного виконавця, а надано оцінку самому виконавчому провадженню в цілому. Вона самостійно частково погасила борг, про що повідомила приватного виконавця. Категорично не погоджується із винагородою приватного виконавця.

29 лютого 2024 року приватний виконавець Лисенко Ю.О. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує про відсутність з його боку порушень прав боржниці.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у приватного виконавця Лисенка Ю.О. перебуває виконавче провадження №71126694 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі №199/5768/19.

23 лютого 2023 року приватним виконавцем Лисенком Ю.О., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71126694 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська по справі №199/5768/19 про стягнення вартості необлікованого об`єму та обсягу природного газу у розмірі 35084,77 грн. та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн., постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3508,47 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження приватного виконавця в розмірі 500 грн.

11 травня 2023 року приватним виконавцем Лисенком О.Ю. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Із матеріалів справи не встановлено жодних домовленостей між стягувачем - АТ «ОГС Дніпрогаз» та боржником - ОСОБА_1 щодо добровільної оплати певної суми коштів. Договір щодо реструктуризації заборгованості не укладався.

ОСОБА_1 здійснено часткове самостійне погашення заборгованості на рахунок АТ « ОГС Дніпрогаз» у розмірі 1975 грн., про що було повідомлено приватного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із відсутність факту порушення її прав оскаржуваними постановами та діями приватного виконавця Лисенко Ю.О.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

З матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року задоволено позов АТ «ОГС «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Дніпрогаз» вартість необлікованого об`єму та обсягу природного газу у розмірі 35084,77 грн. та судовий збір 1921 грн..

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

29 листопада 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист.

23 лютого 2023 року приватним виконавцем Лисенком Ю.О. відкрито виконавче провадження № 71126694 шляхом прийняття відповідної постанови.

23 лютого 2023 року приватним виконавцем Лисенком Ю.О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3508,47 грн,. постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження приватного виконавця в розмірі 500 грн. та постанову про арешт коштів боржника.

В подальшому, 11 травня 2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

31 травня 2023 року винесено постанову про визнання поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення операції.

З моменту відкриття виконавчого провадження за рахунок відрахувань із заробітної плати боржниці було стягнуто 13 17,83 грн. З яких: 11652,60 грн. перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу; 1165,23 грн.- основної винагороди приватного виконавця та 500 грн. витрат виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Постанова приватного виконавця Лисенка Ю.О. про звернення стягнення на грошові кошти, зокрема, заробітної плати боржника від 11 травня 2023 року (а.с.50) відповідає вказаним вище вимогам закону.

Колегія суддів наголошує на тому, що приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст.7Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (ст.37 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до наказу №512/5 від 02 квітня 2012 року Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.7 ст.31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Постанова приватного виконавця Лисенка Ю.О. про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 23 лютого 2023 року (а.с.38) є законною та відповідає вимогам законодавства.

Дослідивши матеріали даної справи колегія суддів констатує, що дії приватного виконавця, які виразилися у прийняття оскаржуваних боржницею постанов направлені виключно на виконання рішення суду та відповідають вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що вона добровільно здійснює погашення заборгованості саме як підстава для скасування постанов відхиляються, крім того доказів повного погашення заборгованості чи доказів будь-яких домовленостей зі стягувачем АТ «ОГС «Дніпрогаз» скаржницею не надано.

Той факт, що вона самостійно перерахувала стягувачу 1975 грн., не дає підстав для задоволення даної скарги, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров