Постанова

Іменем України

14 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 401/2024/22

Провадження № 61-14979св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув у порядку письмового провадження справу

за участю

позивачки - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Гонтар Валерій Миколайович (далі - адвокат),

відповідачів - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Середа Дмитро Анатолійович, і ОСОБА_3

третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України -

про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

за касаційною скаргою позивачки на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року, постановлену суддею Іващенком В. М., і постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Дуковського О. Л., Голованя А. М., Дьомич Л. М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Позивачка, яка бажає отримати передбачені законодавством України виплати для члена сім`ї загиблого військовослужбовця та набути прав спадкоємця, звернулася із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із військовослужбовцем до його загибелі внаслідок російської агресії. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали, що провадження у справі слід закрити, бо між сторонами є публічно-правовий спір щодо таких виплат.

2. Позивачка у касаційній скарзі стверджувала, що суди першої й апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця є необхідним, зокрема, для отримання права на спадкування.

3. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи можна за правилами цивільного судочинства у позовному провадженні встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для подання документів до відповідного органу з метою призначення й отримання позивачкою грошових виплат за загиблого (померлого) військовослужбовця. Вирішив, що за обставин цієї справи можна з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Тому касаційну скаргу задовольнив, судові рішення скасував, а справу скерував для продовження розгляду до суду першої інстанції.

(2) Зміст позовної заяви

4. У серпні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; далі - військовослужбовець), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивувала вимогу так:

4.1. З січня 2017 року вона почала проживати з військовослужбовцем разом однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, а також вести спільне господарство. Вказані обставини підтверджують, зокрема, рапорти про результати відвідування нею у період 2018 - 2022 років військової частини за місцем проживання військовослужбовця, а також можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

4.2. Військовослужбовець проходив службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. ІНФОРМАЦІЯ_2 року він загинув внаслідок ракетного обстрілу з боку російської федерації.

4.3. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є необхідним для отримання позивачкою відповідних виплат, передбачених для членів сім`ї загиблого військовослужбовця.

(3) Зміст ухвали суду першої інстанції

5. 11 травня 2023 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив ухвалу про закриття провадження у справі. Мотивував ухвалу так:

5.1. Позивачка зверталася до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту спільного проживання з військовослужбовцем, однак суд залишив відповідну заяву без розгляду через наявність спору про право.

5.2. Саме по собі встановлення факту проживання однією сім`єю скаржниці та військовослужбовця як дружини та чоловіка жодним чином не вплине на виникнення, зміну чи припинення певних правовідносин, а лише буде мати преюдиційний характер для спірних правовідносин з приводу відповідних державних виплат, передбачених для членів сім`ї загиблого військовослужбовця. Факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу може встановити суд, який розглядатиме спір щодо відповідних державних виплат. Тому справу не можна розглядати за правилами цивільного судочинства (близький за змістом висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц).

(4) Зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. 20 вересня 2023 року Кропивницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції. Мотивував так:

6.1. Мета звернення позивачки до суду полягає у підтвердженні її певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки необхідний для підтвердження та реалізації прав саме в сфері соціального забезпечення.

6.2. Позивачка, звернувшись із позовом за правилами цивільного судочинства, не ставила вимог про визнання за нею права власності на конкретне майно, яке могла набути за час спільного проживання із загиблим військовослужбовцем. Під час розгляду справи ні змісту вимог, ні мети звернення з позовом до суду не змінювала.

6.3. Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вимогу заявниці про встановлення факту не можна вирішити за правилами цивільного судочинства (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц).

(5) Зміст вимог касаційної скарги

7. 19 жовтня 2023 року позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою. Просила скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, а справу скерувати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

(6) Зміст ухвал суду касаційної інстанції

8. 7 листопада 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про залишення касаційної скарги позивачки без руху.

9. 14 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки. Вказав, що підставою касаційного оскарження судових рішень є припис абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України.

10. 31 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Позивачка мотивувала касаційну скаргу так:

11.1. Суди порушили норми процесуального права згідно з абзацом шостим частини другої статті 389 ЦПК України.

11.2. Факт спільного проживання однією сім`єю необхідний не лише для виплат, передбачених членам сім`ї загиблого військовослужбовця, але й для прийняття спадщини. Згідно з довідкою нотаріуса (т. 1, а. с. 237) у неї відсутні документи, що підтверджують її родинні відносини із загиблим військовослужбовцем.

11.3. Потенційно думка судів обох інстанцій про наявність публічно-правового спору є обґрунтованою, якщо розділити вимоги так: за правилами цивільного судочинства слід розглядати вимоги про все спадкове майно загиблого військовослужбовця, яке залишилося після його смерті, а за правилами адміністративного - щодо права на отримання державних виплат. Тому суд, виснувавши, що частину позовних вимог треба розглядати за правилами адміністративного судочинства, мав у цій частині закрити провадження у справі та розглядати позов в іншій частині, яка стосується права на частину рухомого чи нерухомого майна спадкодавця.

11.4. Застосування судом у рішенні інших норм права, ніж зазначив у позовній заяві позивач, не є виходом за межі позовних вимог. Суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що позивач просив застосувати не ті норми, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно кваліфікує останні та застосовує у рішенні саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 і від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

11.5. Суди не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановахВерховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 522/11951/15-ц, Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18 (щодо недопущення об`єднання в одному провадженні вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства).

(2) Позиції інших учасників справи

12. 28 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу. Просив залишити рішення судів першої й апеляційної інстанцій без змін, а цю скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

13. 14 листопада 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки. Згідно з ухвалою позивач оскаржив судові рішення на підставах, визначених абзацом шостим частини другої статті 389 ЦПК України.

14. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

15. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи можна за правилами цивільного судочинства у позовному провадженні встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для подання документів до відповідного органу з метою призначення й отримання позивачкою грошових виплат за загиблого (померлого) військовослужбовця?

16. Позивачка просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із військовослужбовцем з метою отримання коштів, передбачених за загиблого військовослужбовця для членів його сім`ї. Суди попередніх інстанцій вважали, що таку вимогу не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, бо існує публічно-правовий спір, пов`язаний із оскарженням відмови позивачці у виплаті допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Тому, на думку судів, слід вирішувати такий спір і під час його вирішення встановлювати відповідний факт. Позивачка з цим висновком не погодилася.

17. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, беручи до уваги склад сторін справи та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, вважає, що вимогу позивачки до батьків військовослужбовця, який загинув, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із цим військовослужбовцем без реєстрації шлюбу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

18. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

19. ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

20. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

21. Суди попередніх інстанцій вказали, що позивачка звернулася до суду для підтвердження певного її соціального статусу, який має юридичне значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки необхідний для підтвердження та реалізації прав саме в сфері соціального забезпечення (отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця).Заперечуючи публічно-правовий характер спору, позивачка у касаційній скарзі стверджувала, що її позов спрямований, зокрема, на захист права на спадкування.

22. Чинний цивільний процесуальний закон відніс до юрисдикції загального суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, які мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можна оскаржити до адміністративного суду. Юридичні факти, які належить встановлювати у судовому порядку, суд встановлює за правилами ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (пункти 107, 117)).

23. Позивачка звернулася з позовом до батьків загиблого військовослужбовця (її заяву в окремому провадженні у справі № 401/984/22 суд залишив без розгляду). Суб`єкти владних повноважень не є відповідачами у справі № 401/2024/22. У відносинах щодо таких суб`єктів суд у цій справі жодні факти встановлювати неповноважний.

24. Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи позивачки про захист нею спадкових прав. Такі доводи були у запереченні на заяву про закриття провадження у справі (т. 1, а. с. 236-238) та в апеляційній скарзі (т. 2, а. с. 1-5). Встановлення факту спільного проживання позивачки разом із військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу може вплинути на виникнення та зміну цивільних прав сторін у справі згідно зі статтею 1264 ЦК України. Доводи позивачки про те, що не є виходом за межі позовних вимог застосування судом у рішенні інших норм права, ніж зазначені у позовній заяві, є обґрунтованими (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 і від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

25. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що суди першої й апеляційної інстанцій помилково застосували висновки, сформульовані Верховним Судом у справах окремого провадження, в яких заінтересованими особами були суб`єкти владних повноважень, щодо отримання соціальних виплат (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц):

25.1. За обставинами справи № 287/167/18-ц фізична особа звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю Ємільчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області як заінтересованої особи. Мотивувала тим, що заінтересована особа відмовляється призначати пенсію на пільгових умовах; є помилка у даті народження, вказаній у довідці органу місцевого самоврядування, яка підтверджує евакуацію із 10-кілометрової зони відчуження і яка необхідна для подання до Пенсійного фонду України для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на вісім років.

Велика Палата Верховного Суду 30 січня 2020 рокуприйняла постанову, згідно з якою залишила без змін постанову апеляційного суду про закриття провадження у справі. Мотивувала тим, що у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Спір із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263 КАС України слід вирішувати у спрощеному позовному провадженні як справу незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

25.2. За обставинами справи № 539/4118/19 фізична особа звернулася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області та Міністерства оборони України як заінтересованих осіб. Обґрунтовувала так: у період з 8 червня 1986 року до 27 липня 1986 року у складі Військової частини НОМЕР_3 брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції і працювала у межах 30-кілометрової зони відчуження; отримала відмову у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, оскільки в архівній довідці з Міністерства оборони України, що підтверджує факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ім`я заявника вказане російською мовою.

Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 23 травня 2022 року прийняв постанову, згідно з якою скасував судові рішення судів попередніх інстанцій і закрив провадження у справі. Мотивував так: суд повинен врахувати мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціально-правового статусу; останній має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, бо впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення; у заявника з Управлінням соціального захисту Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області виник спір щодо доведення наявності підстав для підтвердження зазначеного статусу; цей спір не пов`язаний із будь-якими цивільними права й обов`язками заявника, їхнім виникненням, існуванням і припиненням; спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, його не можна вирішити за правилами цивільного судочинства; довідка про участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження не є правовстановлювальним документом, а тому відповідний факт не можна встановити в окремому провадженні на підставі пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України.

25.3. За обставинами справи № 290/289/22-ц фізична особа звернулася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю військової частини НОМЕР_4 , Міністерства оборони України і ІНФОРМАЦІЯ_3 як заінтересованих осіб. Просила встановити факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Мотивувала тим, що має право на отримання одноразової соціальної допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 22 березня 2023 року прийняв постанову, згідно з якою скасував судові рішення судів попередніх інстанцій і закрив провадження у справі. Мотивував тим, що заявниця звернулася до суду із метою підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця; спір щодо такої виплати треба розглядати за правилами адміністративного судочинства.

26. З огляду на вказане, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржені судові рішення у справі № 401/2024/22 слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з доводами позивачки у касаційній скарзі про те, що суди попередніх інстанцій мали врахувати висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 522/11951/15-ц і Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18:

27.1. За обставинами справи № 522/11951/15-ц заступник прокурора Одеської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Підприємства Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» (далі - підприємство) і фізичної особи про витребування майна з чужого незаконного володіння. Мотивував тим, що спірне нерухоме майно є державною власністю, а тому його не могли передати у власність Федерації професійних спілок України без згоди на те Фонду державного майна України.

Верховний Суд України 12 квітня 2017 року прийняв постанову, згідно з якою скасував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Апеляційного суду Одеської області у частині задоволених позовних вимог і закрив провадження у справі у тій частині, а в іншій залишив вказані судові рішення без змін. Мотивував тим, щоне допускається об`єднання в одне провадження вимог, які слід розглядати за правилами різних видів судочинства; оскільки вимоги про витребування майна із володіння заявлені до відповідачів, яким це майно належить у відповідних частинах у вигляді визначених приміщень, що не перебувають у спільному володінні та користуванні відповідачів, то спільність предмета позову відсутня; тому розгляд вимоги про витребування майна із володіння підприємства належить до юрисдикції господарських судів.

27.2. За обставинами справи № 917/375/18 прокурор в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Полтавської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старнайт» (далі - Товариство) про знесення самочинного будівництва та приведення у попередній стан земельної ділянки за рахунок відповідача. Мотивував тим, що відповідач здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відповідного дозволу на таке будівництво.

Велика Палата Верховного Суду 11 червня 2019 року прийняла постанову, згідно з якою ухвалу Господарського суду Полтавської області та постанову Східного апеляційного господарського суду залишила без змін у частині закриття провадження у справі щодо вимоги прокурора в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та скасувала у частині закриття провадження у справі за вимогою прокурора в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, і скерувала справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду. Мотивувала так: суди попередніх інстанцій правильно закрили провадження в частині вимоги прокурора в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Товариства про знесення самочинного будівництва та приведення у попередній стан земельної ділянки, оскільки у спірних правовідносинах ця інспекція є суб`єктом владних повноважень; помилковим є висновок судів про те, що аналогічна вимога прокурора в інтересах держави в особі міської ради належить до юрисдикції адміністративних судів, бо у спірних правовідносинах ця рада захищає право комунальної власності на земельну ділянку.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

28. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).

29. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

30. Суди порушили норми процесуального права. Тому оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

п о с т а н о в и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук