КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7649/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р, Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Линдюка Святослава Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 838,70 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 86327,59 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 77 167,40 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 101 189,67 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн, а всього 254 114,83 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 4 342,85 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат. Перелік договорів, споживачів та сум грошових зобов`язань, право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 111 166,29 грн та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34(5085).

Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про виконання послуг.

Позивач вказував, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач.

Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялися, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2023 року складається до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 838,70 грн, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 86 327,59 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 77 167,40 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 101 189,67 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн, а всього 289 523,36 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 4 342,85 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 289523,36 грн, та понесені по справі витрати зі сплати судового збору в сумі 4342,85 грн та 33,00 грн витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Линдюк Святослав Степанович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 192 870 грн 64 коп. та прийняти нове судове рішення, який відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 96 652 грн 72 коп. Також просив вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що згідно пред`явлених позовних вимог позивачем, розрахунок суми грошових вимог складає 289 523 грн 36 коп. та надає розрахунок заборгованості починаючи від листопада 2016 року. У свою чергу, позовну заяву було подано на початку серпня 2023 року. Відтак, строк позовної давності у 3 роки, становить з серпня 2020 року по серпень 2023 року. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 838 грн 70 коп. та заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 86 327 грн 59 коп. не підлягають задоволення у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім цього, звернув увагу суду, що за наданими позивачем розрахунками суму заборгованості за централізоване гаряче водопостачання до 01.05.2018 року складає 50 791 грн 55 коп., а не 86 327 грн 59 коп.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги стосовно заявлених позовних вимог по стягненню заборгованості з 01.05.2018 року зазначав, що враховуючи строки позовної давності у 3 роки, сума заборгованості що входить у термін позовної давності складає: 49 140 грн 11 коп. за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії (замість позовної вимоги у розмірі 77 167 грн 40 коп.) та 47 512 грн 61 коп. за послуги з централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води (замість позовної вимоги у розмірі 101 189 грн 67 коп.). Відтак, вважає, що сума позовних вимог, що відповідає строкам позовної давності складає 96 652 грн 72 коп..

З огляду на викладене, представник апелянта вважає, що враховуючи те, що позовні вимоги заявлено у серпні 2023 року щодо боргу, який виник у відповідачів, а відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності за заборгованість до серпня 2020 року, суд першої інстанції з порушенням норм матеріального права задовольнив позовні вимоги повністю.

27 березня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - Банецького Б.І. , в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату таких послуг на рахунок ПАТ «Київтеплоенерго», однак, вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносила, що призвело до утворення заборгованості, а тому така заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки також тим, що відповідачі частково вносили оплату за надані позивачем послуги - дана обставина беззаперечно свідчить про визнання ними свого боргу та визнання ними свого обов`язку щодо сплати боргу, отже суд першої інстанції прийшов до висновку, що перебіг позовної давності переривався вчиненням періодичних оплат боргу, а тому підстав для відмови позивачу в задоволенні позивачу позовних вимог з підстав пропуску строків позовної давності не вбачається.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 - розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Слід зауважити, що частиною 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 " установлений карантин на всій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

У подальшому зазначений строк неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом.

Встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

На підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 111 166,29 грн.

Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Будучи споживачами даних комунальних послуг, відповідачі неналежним чином виконувала обов`язки по їх оплаті, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить: 178 357,07 грн - сума заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року по 01.07.2023 року послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води; 111 166,29 грн - сума заборгованості за спожиті послуги до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

З розрахунку заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води зокрема вбачається, що споживачем за послуги з централізованого опалення у січні 2018 року сплачено 500,45 грн, та у серпні 2018 року сплачено 726,93 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час вирішення даного спору правильно застосував норми матеріального права та зробив правильний висновок про задоволення позову, стягнувши солідарно із відповідачів заборгованість за надані їм послуги із водопостачання та водовідведення, оскільки матеріали справи містять докази про те, що відповідачі не своєчасно та не в повному обсязі здійснювали оплату за послуги, які отримані за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно пред`явлених позовних вимог позивачем, розрахунок суми грошових вимог складає 289 523 грн 36 коп. та розрахунок заборгованості починається від листопада 2016 року, у свою чергу, позовну заяву було подано на початку серпня 2023 року, відтак, строк позовної давності у 3 роки, становить з серпня 2020 року по серпень 2023 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено, що в період з листопада 2016 року по травень 2018 року апелянтом було проведено ряд оплат який відображений в розрахунку заборгованості.

Оскільки відповідачем проводились часткові сплати заборгованості за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач визнав заборгованість шляхом проведеної оплати та погодився з наявністю боргу. Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач був повністю обізнаний про наявність боргу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності переривався вчиненням періодичних оплат боргу, тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Проте, суд першої інстанції припустився помилки під час розподілу судових витрат між сторонами, а тому в цій частині рішення суду необхідно скасувати з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У справі що переглядається, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення щодо витрат зі сплати судового збору не передбачений.

Так, солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст. ст. 541-544 ЦК України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Отже місцевим судом у цій справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (судового збору, витрат на професійну правничу допомогу), закріплених в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку, передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України).

Таким чином, у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Наведене узгоджується з правовим позиціям, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, у додатковій постанові Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17 (з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції про виправлення описки від 06 липня 2018 року), від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4105/18.

Проте зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат у цій справі.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як постановлене із порушенням норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, у зв`язку зі сплатою судового збору та витрат пов`язаних з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підлягає в цій частині до скасування із ухваленням нового рішення про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 4342,85 грн (витрати зі сплати судового збору) у рівних частинах з кожного відповідача, тобто по 1085,70 грн, а також витрат пов`язаних з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн, у рівних частинах з кожного відповідача, тобто по 8,25 грн.

В іншій частині, підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, оскаржуване рішення підлягає скасуванню у частині розподілу судових витрат, а апеляційна скарга відповідача частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Линдюка Святослава Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року скасувати в частині солідарного стягнення судового збору та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» по 1085 грн 70 коп. судового збору та по 8 грн 25 коп. витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «10» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник