Справа № 390/793/24
Провадження № 2-з/390/1/24
УХВАЛА

по забезпечення позову

"08" квітня 2024 р. Суддя Кіровоградський районного суду Кіровоградської області Квітка О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики грошей, інші особи, які отримають статус учасника справи: ОСОБА_2 ,

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гончарук Михайло Петрович, звернулася до суду із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей від 19.01.2023, що в цілому буде дорівнювати 918 730,00 грн та 47730 доларів США шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 , а саме: на будинок, загальною площею 141,70 кв.м, житловою площею 47,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 6637129).

В мотивування заяви зазначено, що між ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі - відповідач) був укладений договір позики грошей від 19.01.2023. Відповідно до умов якого позивач передав в позику грошові кошти в сумі 918730,00 грн та 47730, 00 доларів США (п.1. вказаного Договору), а відповідач прийняв вказану суму грошових коштів у готівковій формі, про що свідчить абз.2 п.7 Договору позики. Відповідач, відповідно до абз.2 п.1 договору, зобов`язувався повернути позивачу кошти до 19.01.2024. На день складення заяви про забезпечення позову до відкриття провадження по справі, сума позики залишається неповернутою та складає за умовами договору 918730,00 грн та 47730,00 доларів США.

В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу суму позики не повернув навіть частково, від зустрічей ухиляється, здійснює ряд дій направлених на відчуження власного рухомого майна з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника. Крім того, у подальшому позивачем будуть заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами на підставі абз. 2 п. 2 Договору позики, відповідно до якого позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики в розмірі 17% річних за користування позикою в гривнях та 11% річних за користування позикою в доларах США.

Внаслідок цього позивачем будуть заявлені позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики грошей від 19.01.2023 в сумі 918730,00 грн та 47730,00 доларів США (без врахування відсотків за користування грошовими коштами на підставі п.2 Договору позики).

Відповідачу відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності, зокрема, належить будинок, загальною площею 141,70 кв.м, житловою площею 47,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 6637129). А тому, позивач вважає за необхідне просити суд про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний будинок. На теперішній час позивач має підстави вважати, що відповідач, маючи грошові зобов`язання та тривалий час невиконуючі їх належним чином, дізнавшись про пред`явлення до нього позову про стягнення зазначеного вище боргу, зможе здійснити дії направлені на відчуження свого майна. Ці дії можуть унеможливити або суттєво ускладнити в подальшому виконання прийнятого судом по цій справі рішення через відсутність іншого майна відповідача, на яке може бути звернуто стягнення.

До того ж, намір відповідача щодо відчуження свого рухомого майна без повернення позивачу боргу за договором позики підтверджується наступним. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики відповідно до п.8 зазначеного договору сторони домовились, що договір забезпечується договорами застави транспортних засобів: автомобіль Acura, модель MDX, рік випуску 2008 р., вантажний автомобіль КАМАЗ, модель 53215 053 15, рік випуску 2008 р. та полупричеп KOЕGEL AW 18, рік випуску 2004 р. На виконання п.8 Договору позики між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу від 19.01.2023 за умовами якого Відповідач передав в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики транспортний засіб: автомобіль Acura, модель MDX, рік випуску 2008 р. Відповідно до п.1.2 договору застави транспортного засобу від 19.01.2023 сторони домовились, що заставна вартість предмету застави становить 375000 грн. Термін дії застави відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна визначений до 19.01.2028 Крім того, на виконання п.8 Договору позики між позивачем та майновим поручителем ОСОБА_3 (в інтересах якої діяв Відповідач на підставі довіреності від 10.08.2022) був укладений договір застави транспортних засобів від 19.01.2023, за умовами якого майновий поручитель передав в забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем за Договором позики транспортні засоби: вантажний автомобіль КАМАЗ, модель 53215 053 15, рік випуску 2008 р. та полупричеп KOЕGEL AW 18, рік випуску 2004 р. Відповідно до п.1.2 договору застави транспортного засобу від 19.01.2023 сторони домовились, що заставна вартість предмету застави становить 875000 грн. Термін дії застави відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна визначений до 19.01.2028. Напередодні строку повернення грошових коштів за умовами Договору позики Відповідач звернувся до Позивача із проханням зняти обтяження (заставу) з транспортних засобів вантажний автомобіль КАМАЗ, модель 53215 053 15, рік випуску 2008 р. та полупричеп KOЕGEL AW 18, рік випуску 2004 р. Необхідність зняття обтяження була аргументована Відповідачем тим, що він хоче продати зазначені транспортні засоби, для того щоби повернути частину боргу за Договором позики в зазначений договором строк своєчасно. Позивачем на прохання Відповідача було припинено обтяження зазначених вище транспортних засобів за заявою Позивача що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація припинення обтяження) від 15.01.2024. Проте, в порушення обіцянки та умов Договору позики, Відповідач до теперішнього часу суму позики не повернув навіть частково. Позивачу на дату складання заяви про забезпечення позову достеменно не відомо, чи скористався в своїх інтересах відповідач довірою позивача.

В заставі залишилось лише майно транспортний засіб автомобіль Acura, модель MDX, рік випуску 2008 р., заставна вартість якого становить лише 375000 грн. Зазначені факти в сукупності з невиконанням відповідачем протягом тривалого часу своїх цивільно-правових зобов`язань за укладеними договором позики свідчать про його намір відчужити належне йому майно, на яке може бути звернуто стягнення, що призведе до неможливості виконання рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів. Ринкова вартість нерухомого майна - будинку, про арешт якого просить позивач, дорівнює - 1951000,00 грн. Розмір позовних вимог на момент подання заяви про забезпечення позову складає в цілому 2789746,00 грн, із врахуванням позовних вимог за борговими зобов`язаннями в гривні 918730,00 грн та зобов`язаннями в доларах США в розмірі 47730,00 доларів США, що дорівнює із врахуванням курсу НБУ 39,20 грн 1 долар США - 1871016,00 грн. Таким чином, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на об`єкт нерухомого майна вищезазначений будинок із врахуванням вартості предмету застави - автомобіля Acura, моделі MDX, 2008 р.в., є повністю співмірними із позовними вимогам. Накладення арешту на нерухоме майно відповідача житловий будинок та заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна може в майбутньому гарантувати виконання рішення суду.

Визначені законом підстави для вжиття зустрічного забезпечення у цій справі станом на час звернення до суду із відповідним клопотанням відсутні. Крім того, заходи забезпечення позову не обмежують права відповідача на користування майном та будуть вжиті на час розгляду спору судом.

На підтвердження викладених в заяві обставин заявником (позивачем) надано до суду:

-копію договору позики від 19.01.2023;

-інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2024;

-копію договорів застави транспортних засобів від 19.01.2023;

-витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

-звіт про оцінку майна від 03.04.2024.

Дослідивши обґрунтування поданої заяви з додатками, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходятьсяу нього чи вінших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як зазначено заявником (позивачем) предметом судового розгляду по справі будуть майнові вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором позики, що в цілому дорівнює 918730,00 грн та 47730,00 доларів США, загальна ціна позову 2789746 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 372717998 від 03.04.2024 будинок, на який ОСОБА_1 просить накласти арешт, належить на праві власності ОСОБА_2 . Згідно з звітом про оцінку майна від 03.04.2024 ринкова вартість будинку дорівнює - 1951000,00 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, ОСОБА_1 посилаєть на те, що відповідач, маючи грошові зобов`язання та тривалий час невиконуючі їх належним чином, дізнавшись про пред`явлення до нього позову про стягнення зазначеного вище боргу, зможе здійснити дії направлені на відчуження свого майна. Ці дії можуть унеможливити або суттєво ускладнити в подальшому виконання прийнятого судом по цій справі рішення через відсутність іншого майна відповідача, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За абзацом четвертим цієї норми права, виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно із абзацами першим - другим частини 5 цієї статті, про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Таким чином, арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника та передачі на зберігання іншим особам.

За змістом статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У кожному випадку, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись до суду із заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, який на праві власності належить ОСОБА_2 , позивач не навів правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту та не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, а застосування такого виду забезпечення позову може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

З огляду на викладене, суд, враховуючи відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та баланс інтересів сторін, приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на будинок, в цьому випадку не є співмірним заявленим позовним вимогам, невиправданим та таким, який обмежує права відповідача на мирне користування майном.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2022 року у справі № 204/4475/21 (провадження № 61-20259св21) та від 12 квітня 2022 року у справі № 391/7/21 (провадження № 61-8820св21).

За змістом частини першої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову не вичерпуються накладенням арешту на майно.

Позов також може бути забезпечено шляхом заборони вчиняти певні дії, зокрема забороною відчуження майна.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суди дійшли обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження квартири.

Постанова Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19).

Враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, про що свідчить оформлений між позивачем та відповідачем у письмовій формі договір позики, станом на день звернення до суду, відповідачем не було повернуто грошові кошти позивачу, нерухоме майно, яке просить забезпечити заявник на цей час зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому відповідач має можливість переоформити його на іншу особу шляхом відчуження, беручи до уваги обставини справи, співмірність виду забезпечення позову із вимогами, які будуть заявлені позивачем, враховуючи, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що у цьому випадку необхідним та співмірним видом забезпечення позову буде заборона відчужувати майно його власником.

При цьому обраний захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, відповідає предмету, ціні позову, з яким ОСОБА_1 має намір звернутися до суду, та, водночас, вжиття такого заходу не є позбавленням права власності ОСОБА_2 , а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

В іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду немає підстав вважати, що існують обставини, за яких згідно з ч.3 ст.154 ЦПК України встановлено обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення.

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики грошей, інші особи, які отримають статус учасника справи: ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заборонити відчуження будинку, загальною площею 141,70 кв.м, житловою площею 47,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 6637129), який належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали направити до Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) (25006, м. Кропивницький, вул. Преображенська, б.2), для виконання, а також іншим особам, які отримають статус учасника справи, - для відома.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ч.4 ст.152 ЦПК України, заявник повинен пред`явити відповідний позов протягом десяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.О.Квітка