Справа №198/36/24
Провадження №2/0198/70/24
08 квітня 2024 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Довгопол О.М., прокурора ОСОБА_1 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданнів смт Юр`ївка Дніпропетровської області позовну заяву керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області, подану в інтересах держави, до ОСОБА_2 , третя особа ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-ПЛЮС 1», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,
Землею на підставі договору оренди від 13.06.2019, укладеного з ОСОБА_2 , користується ТОВ «АГРО-ПЛЮС 1».
Ухвалою від 05.02.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 11.03.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явився, на виконання вимог ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подавав, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Представник третьої особи ТОВ «АГРО-ПЛЮС 1» в судове засідання не з`явився, на виконання вимог ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та пояснень щодо позову не подав.
Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення прокурора, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 вказаного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Тому, оскільки спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України.
Земля є об`єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України).
Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст. 374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.ст. 22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Згідно з ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Невиконання іноземними особами вказаного обов`язку відповідно до ст. 378 ЦК України та ч. 2 ст. 145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 348 ЦК України якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 17.07.2012 став власником спірної земельної ділянки, а принаймні з червня 2010 року іноземним громадянином, якому земля сільськогосподарського призначення в Україні не може належати на праві власності.
Суд звертає увагу, що примусове відчуження спірної земельної ділянки без компенсації відповідачу її вартості було б порушенням права власності ОСОБА_2 в частині забезпечення принципу «справедливої рівноваги», зокрема, між законною метою, що передбачається для досягнення цілі, та засобами, які використовуються.
Таким чином, в силу приписів ст. 5 ЦК України (дія актів цивільного законодавства у часі) право власності ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку слід припинити саме в такий спосіб, оскільки він був встановлений приписами законодавства, чинного на момент отримання ним права власності на землю, а не шляхом конфіскації земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, згідно змісту позовних вимог, що в свою чергу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» № 552-ІХ стало можливим лише з 01 липня 2021 року.
При цьому, положеннями ч. 4 ст. 145 ЗК України передбачається конфіскація земельної ділянки з її оплатним вилученням (ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь Луганської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області, поданий в інтересах держави, до ОСОБА_2 , третя особа ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-ПЛЮС 1», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити.
Відомості про учасників справи:
- ОСОБА_2 (громадянин Російської Федерації, паспорт НОМЕР_1 , виданий ТП у Краснояружському районі МО УФМС у Белгородській області м. Грайворон, 28.06.2010).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 08.04.2024.

Суддя І. О. Гайдар