Справа № 576/361/24
Провадження № 2/576/161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Опанасенко Т.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

встановив:

13.02.2024 р. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також - відповідач), який обґрунтовується тим, що 24.08.2023 р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1260-7237. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 10000,00 грн. зі строком кредитування на 300 календарних днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 16.11.2023 р. виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 32100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 22100,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.

21.02.2024 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та проханням сторони позивача, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 47-48). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

22.02.2024 р. на зареєстровану адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 49).

05.03.2024 р. представником відповідача надіслано до суду надійшов відзив, у якому позовні вимоги визнаються частково, оскільки відповідач згоден із сумою заборгованістю по тілу кредиту, але не згоден із сумою заборгованості за відсотками, оскільки вона перевищує у 2,21 рази розмір боргу. Вважає, що нарахована сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає чинному законодавству про захист прав споживачів, є завищеною. Також посилається на пункт 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого, у період дії воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За вказаних обставин просить суд визначити розмір відсотків, який буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та переглянути розподіл судових витрат. Копія відзиву була направлена відповідачем на адресу позивача.

Позивач в установлений судом строк, відповіді на відзив не подав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали суд встановив наступне.

Так, судом встановлено, що 24.08.2023 р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1260-7237. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А6075 (а.с.9-15).

Відповідно до п. п. 11.1. п. 11 Кредитного договору, цей кредитний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей договір, відповідач підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (а.с.14).

Згідно п.2. договору, розмір кредиту складає 10000,00 грн., тип процентної ставки фіксований, базовий період 14 календарних днів. Дата видачі кредиту 24.08.2023 р.; останній календарний день першого базового періоду 06.09.2023 р.; сума кредиту 10000,00 грн.; проценти за користування кредитом 3500,00 грн., разом до сплати 13500,00 грн. Відповідно до п.4 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: 3.00% за кожен день користування кредитом. Строк кредитування 300 календарних днів, дата повернення кредиту 18.06.2024 р. (а.с.10).

Як вбачається із довідки про перерахування суми кредиту № 1260-7237 від 24.08.2023 р., видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqРay на карткових рахунок ОСОБА_1 у розмірі 10000,00 грн. Це також підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 29,30-31).

Із розрахунку заборгованості станом на 16.11.2023 р. загальна заборгованість становить 32100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 22100,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 28).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано договір про відкриття кредитної лінії № 1260-7237 від 24.08.2023 р., паспорт споживчого кредиту (затверджений Наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 40-П від 15.06.2023), правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджені Наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 40-П від 15.06.2023). Усі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А6075 (а.с.9-15,17-24, зворотній бік а.с. 24, 25-26).

Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами.

Крім того, це також підтверджується витягом з реєстрів банків, з якого видно, що видача кредиту за договором № 1260-7237 від 24.08.2023 р. здійснювалася за допомогою системи LiqРay на карткових рахунок ОСОБА_1 у розмірі 10000,00 грн.

Як зазначає позивач, станом на день звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Щодо посилання відповідача на зменшення нарахованих відсотків відповідно до п.18 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зокрема, як видно із розрахунку заборгованості станом на 16.11.2023 р. загальна заборгованість становить 32100,00 грн., з яких: 10000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 22100,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. Позивачем не здійснено нарахування відповідачу неустойки штрафу, пені та інших платежів.

Так, відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 525 та частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже для належного виконання договірних зобов`язань необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитним коштами, а прострочення виконання зобов`язань є їх порушенням.

Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: що «проценти за користування кредитом, проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Аналізуючи вищезазначене, заявлена позивачем до стягнення прострочена заборгованість за нарахованими процентами 22100,00 грн. не є сумою неустойки (штраф чи пеня) згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» чи ЗУ «Про споживче кредитування», тому, згідно ст. 551 ЦК України, розмір простроченої заборгованості за нарахованими процентами не може бути зменшений.

Разом з тим відповідач не звертався за захистом своїх прав в порядку ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо визнання несправедливими умов договору, де йдеться про нарахування процентів за користування кредитом, власного розрахунку заборгованості, щодо кредитного договору суду не представив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи відповідача, щодо зменшення розміру нарахованих відсотків, є необґрунтованими.

Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконує умов, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості, а також на підставі ст. 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12, 19, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (вул. бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133, ) 32100 (тридцять дві тисячі сто) грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 1260-7237 від 24.08.2023 р., з яких: 10000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 22100,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (вул. бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 38548598) судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О.Колодяжний