СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/614/24
10 квітня 2024 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації,
І. Позиція сторін у справі
у жовтні 2023 р. позивач через свого представника адвоката Басараб Н.В. звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд: припинити право власності ОСОБА_2 на належну їй у порядку спадкування 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості припиненої частки у праві власності у розмірі 334000 грн 00 коп. за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві; зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити ОСОБА_2 суму у розмірі 334000 грн 00 коп. внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та стягнути судові витрати по справі.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 станом на день подачі позову не отримала, тягар утримання майна не несе, квартиру привела у нежилий антисанітарний стан, скарги мешканців на тарганів, мишей, зловонний запах з квартири отримує позивач, а ОСОБА_3 є власником незначної частки, має у власності інше нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_2 та частину житлового будинку, і у відповідності до ст. 365 ЦК України у позивача є право на припинення за рішенням суду її права власності із сплатою грошової компенсації.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 33).
Ухвалою судді від 24.10.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 36).
Ухвалою судді від 13.11.2023 відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання (а.с. 42).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 2.02.2024 витребувано докази (а.с. 75)
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 102).
Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, представником позивача через «Електронний суд» подана заява про слухання справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 98).
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 59, 61, 82, 84, 96).
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини справи
судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивача та відповідача.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли три спадкоємці - дружина померлого ОСОБА_5 та діти померлого, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 10).
До складу спадкового майна увійшла частина квартири АДРЕСА_1 .
23.10.2012 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 кожній.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , мама позивача та відповідача, яка заповіла все своє майно ОСОБА_1 .
22.11.2021 ОСОБА_1 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22).
ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 станом на день подачі позову не отримала.
Згідно відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12-14).
Таким чином ОСОБА_1 є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне користування і володіння майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п. 42. Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні.
Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.
Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України обставин, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Крім того, поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку.
У постанові ВС від 15.03.2018 у справі № 345/2723/17 вказано, що право власності на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07. 2014, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Аналіз рішень Верховного Суду України, ухвалених за наслідками розгляду цивільних справ за позовами про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, свідчить про наявність усталеної правової позиції щодо застосування ст. 365 ЦК України, відповідно до якої припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої обставини з передбачених пунктами 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частіше умова про те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членами його сім`ї, трактується як забезпеченість співвласника іншим житлом.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.07.2023 року у справі №214/2305/20.
Виходячи з цього, що частка відповідача є незначною, відповідач має у власності інше нерухоме майно, в тому числі в одноособові власності квартиру АДРЕСА_2 , позбавлення її права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з виплатою компенсації не завдасть шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
V. Розподіл судових витрат
відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Правнича допомога, витрати на проведення експертизи є складовою судових витрат.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у в`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).
В постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
До позовної заяви додано звіт про виконану роботу адвокатом, копія договору та довідка про отримання гонорару.
Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд в постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19 дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 16, 317, 321, 346, 365, 378, 383, 391, 1297 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на належну їй в порядку спадкування 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості припиненої частки у праві власності у розмірі 334000 (триста тридцять чотири тисячі) грн 00 коп. за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (Святошинського районного суду м. Києва) (код 26268059), № НОМЕР_2 в Державній казначейській службі України (код 820172) на підставі квитанції 9319-9588-7326-5684 від 05.10.2023.
Зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити ОСОБА_2 суму у розмірі 334000 (триста тридцять чотири тисячі) грн 00 коп. внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (Святошинського районного суду м. Києва) № НОМЕР_2 на підставі квитанції 9319-9588-7326-5684 від 05.10.2023.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В. Ул`яновська