КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/7096/23

номер провадження 22-ц/824/1781/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року /суддя Мазур Ю.Ю./,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року та на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року /суддя Мазур Ю.Ю./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих (збережених коштів), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 ; третя особа: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих (збережених) коштів. Просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті (збережені) грошові кошти у розмірі 32020,66 грн; судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 108-113/

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено. /а.с. 143-144/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги, вирішити питання судового збору та винести окрему ухвалу відносно державного виконавця щодо ненадання відповіді на адвокатський запит, а також відносно начальника Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо бездіяльності з контролю за законністю виконавчого провадження.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що підставою звернення з позовом стало надлишкове утримання коштів позивача з пенсії на користь ОСОБА_3 , яке сталось через порушення державним виконавцем прав позивача - допущену бездіяльність щодо своєчасного закриття виконавчого провадження. Суд першої інстанції дійшов хибних висновків про добровільність сплати позивачем коштів, оскільки у довідці жодним чином не встановлюється чи добровільною були сплати чи це було утримання, наявний факт переплати. Вказував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо добровільної сплати аліментів. Наголошував, що на вимогу до державного виконавця щодо наявності заборгованості, отримав дані щодо суми у 32666, 82 грн, сплативши цей залишок за виконавчим провадженням. Водночас, державний виконавець, незважаючи на повну сплату коштів за виконавчим документом, своєчасно не відкликав з УПФ постанову про звернення стягнення на пенсію, внаслідок чого протягом 2022-2023 р. з пенсії позивача відбулись утримання, які фактично перераховані відповідачці, а отже, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та ухвалю суду про відмову ухвалити додаткове рішення, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційними скаргами, в яких просив рішення в цій частині скасувати, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. Ухвалу суду також просив скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема в обґрунтування надання правової допомоги, ним до відзиву було додано договір про надання правової допомоги, в якому визначено гонорар в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн. 17.11.2023 р. сторонами підписаний акт приймання-передачі, який на момент ухвалення рішення не існував, а тому не міг бути поданий, водночас, суд був попереджений заявою про надання доказів понесених витрат після ухвалення рішення. 17.11.2023 р. була подана заява про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції повинен був здійснити додатковий розгляд та ухвалити відповідне рішення. На момент оскарження рішення суду першої інстанції, рішення по заяві не було прийнято. Вказував, що після подання апеляційної скарги, дізнався про наявність ухвали суду, яка мотивована відсутністю належних та допустимих доказів у підтвердження понесення витрат. Додатково перелічив обставини та обґрунтування, на яке посилався при оскарження рішення суду, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду в цій частині щодо вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також звернувся з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Зазначав, що ст. 1215 ЦК України, передбачає, що не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена особою добровільно та за відсутності рахункової помилки з її сторони або недобросовісності з боку набувача. Такий висновок, викладений у постанові ВСУ від 02.07.2014 р. у справі №6-91/цс/14, що також узгоджується з постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.01.2023 р. у справі №548/741/21, який надав тлумачення щодо застосування ст. 1215 ЦК України, та зазначив що: «... безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Відповідач також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст. 1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з поясненнями на відзив, фактично наполягаючи на позиції доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає відхиленню, ухвала щодо відмови в ухваленні додаткового рішення скасуванню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2021 р. у справі № 752/25370/20, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2021 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи їх стягнення з моменту звернення до суду (15.12.2020) і до закінчення сином навчання (30.06.2023).

На підставі виконавчого листа № 752/25370/20 від 19.03.2021 Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 65987489.

Під час проведення виконавчого провадження, в рамках виконання зазначеного рішення суду, позивач ОСОБА_1 сплачував на рахунок Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) як суми розмір, яких був встановлений судом для щомісячних виплат аліментів на утримання сина, так і суми, розмір яких їх перебільшував. А в подальшому сплачені позивачем грошові кошти на аліменти перераховувалися Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на рахунок відповідача, що не заперечуються сторонами.

Як вбачається з банківської довідки, Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з 01.01.2021 по 18.05.2023 перераховано на рахунок відповідача різні розміри грошових кошти у сумах в 3000 грн., як передбачено рішенням суду, так і більш значних розмірах, у тому числі в рамках виконавчого провадження № 65987489: 31.01.2022 -24384,48 грн. та 04.02.2022 - 32666,20 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.02.2022 р. позивачем з урахуванням виплат за лютий 2022 були здійснені виплати на загальну суму 73138,74 грн. Виплата зазначеної суми також підтверджується довідкою АК КБ «Приватбанк» № LF41C4NB1ENFQTR0 від 18.05.2023.

Таким чином, позивач перерахував гроші на утримання свого сина, розмір яких перевищує загальну суму щомісячних виплат.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) станом на 14.02.2023 р. переплата позивачем аліментів складає 32020,66 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст.1212 ЦК України якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-91цс14.

Разом з цим, розрахункової помилки не встановлено як і недобросовісності дій відповідача.

Таким чином, позивач надав ОСОБА_3 гроші на аліменти та на засіб існування свого сина ОСОБА_5 , які перевищують розмір стягнень встановлених судом, знаючи, що у нього відсутнє таке зобов`язання в рамках виконання рішення суду.

Наведена позиція узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.01.2023 р. у справі № 548/741/21, який надав тлумачення щодо застосування ст. 1215 ЦК України та зазначив, що «… безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів».

Крім того, за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.03.2021 р. у справі №752/25370/20 передбачене стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення до суду (15.12.2020) і до закінчення його навчання (30.06.2023), тобто за 31 місяць, в розмірі 3 000,00 гривень щомісяця. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню, складає: 93 000, 00 гри.

Грошові кошті на сплату заборгованості на аліменти не вилучалися в рамках ВП №65987489 Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з рахунків Позивача, а складалися з сум утриманих ГУ ПФУ в м. Києві на підставі постанови державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Києві про звернення стягнення на пенсію позивача, які були стягнути державним виконавцем шляхом їх зарахування на рахунок Оболонського РВ ДВС у місті Києві, добровільних виплат позивача на рахунок Оболонського РВ ДВС у місті Києві.

Підтвердженням стягнення грошей з пенсії Позивача в рамках виконавчого провадження №65987489 у розмірах, які були встановлені судом для щомісячних виплат аліментів на утримання сина є довідка ГУ ПФУ в м. Києві від 29.11.2023 р. про розмір призначеної, виплаченої пенсії та проведення стягнення з пенсії ОСОБА_1 , наданою Позивачем до апеляційної скарги.

Відповідно до довідки з пенсії ОСОБА_1 з 12.07.2021 р. по 28.02.2023 р. ГУ ПФУ в м. Києві проводило стягнення аліментів згідно ВП №65987489 на користь ОСОБА_3 загальна сума стягнень склала 83 535,80 грн. з урахуванням індексації.

Відповідно до банківської довідки, Оболонський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в рамках декількох виконавчих проваджень, зокрема ВП №65987489, з 01.01.2021 р. по 18.05.2023 р. перерахував на рахунок відповідача різні розмірі грошових кошти у сумах в 3 000 грн., як передбачено рішенням суду, так і в більш значних розмірах: 31.01.2022 р. - 24 384.48 грн. та 04.02.2022 р. - 32 666,20 грн.

Усього зараховано, згідно довідки, грошових коштів на загальну суму 129 597,52 грн.

За винятком грошових коштів, які перераховувалися Відповідачу від Позивача в рамках інших виконавчих проваджень, а саме: - 28.02.2022 р. у розмірі 17 414,00 грн. по виконавчому провадженню №62186319, - 28.02.2022 р. у розмірі 176,20 грн. по виконавчому провадженню №68388210, - 20.05.2022 р. у розмірі 5 000,00 грн. по виконавчому провадженню №68387291, зарахування саме за виконавчим провадженням № 65987489 складають загальну суму у розмірі 107 007,32 грн.

Таким чином, враховуючи, що загальна сума, яка підлягає стягненню, складає: 93 000, 00 грн., розмір додаткових добровільно наданих позивачем коштів складає 14 007, 32 грн.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець на підставі повного добровільного погашення боржником заборгованості з виплати аліментів своєчасно не закінчив виконавче провадження та протиправно продовжував утримання грошових коштів із заробітної плати та пенсії, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що зазначені обставини не є предметом розгляду даної справи про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів. Зазначене питання вирішується шляхом скарги на дії державного виконавця.

З таких підстав судом апеляційної інстанції не виноситься окрема ухвала, оскільки у даному провадженні не встановлюються обставини дій чи бездіяльності державного виконавця.

Крім того, в суді апеляційної інстанції державним виконавцем Бондар Є.Е. подано інформацію щодо стягнення аліментів та повідомлено суд про те, що фактично від боржника надійшло 128 202, 62 грн, з яких перераховано стягувачу 119 007, 32 грн, залишок на рахунку відділу становить 9000 грн за якими ОСОБА_1 не звертався. Власних розрахунків, що доводять примусове стягнення, а не добровільну сплату коштів, ОСОБА_1 не надано, наявність переплати не свідчить про примусовість стягнення, оскільки кошти надходили як з пенсії позивача так і безпосередньою сплатою.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено примусовості стягнення коштів, які він вважає переплатою, як і недобросовісних дій з боку відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо витрат на правову допомогу, апеляційний суд вказує таке.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що стороною відповідача не надано доказів понесення судових витрат, акту робіт з описом у зв`язку з чим відмовив у їх стягненні.

Апеляційний суд вказує на те, що хоч і зазначене рішення було передчасним, водночас, у зв`язку з тим, що в подальшому, за окремою заявою вирішувалось питання стягнення витрат на правову допомогу, зазначає, що питання судових витрат переглядається шляхом перегляду ухвали суду, за окремою апеляційною скаргою.

Таким чином, апеляційній скарги обох сторін відхиляються, рішення суду по суті залишається без змін.

Щодо ухвали суду про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, встановлено, що 17.11.2023 р. представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі, відповідно до якого: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Звертаючись до суду з вказаною заявою про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача зазначав, що 23.05.2023 р. до початку судового розгляду та в межах 30-денного строку вчинення процесуальних дій до Голосіївського районного суду м. Києва представником відповідача подана заява щодо надання доказів судових витрат.

Судом встановлено, що 13.11.2023 р. Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 752/7096/23, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Також встановлено, що 19.08.2019 р. Адвокатським бюро «Андрія Захватаєва» укладено договір про надання правової допомоги № 08/19-1 з ОСОБА_3 на представництво її інтересів у судових органах України будь-якої ланки, правоохоронних органах та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності без будь-яких обмежень. Представництво інтересів ОСОБА_3 , у відповідності до вказаного договору здійснює адвокат Захватаєв А.С.

Додатком № 1 від 18.05.2023 р. до вказаного договору між АБ «А.Захватаєв» та ОСОБА_3 у п. 3 визначено, що гонорар адвоката за надання правової допомоги під час розгляду справи № 752/7096/23 в суді першої інстанції становить 10000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі надання послуг від 17.11.2023 р. адвокатським бюро «Андрія Захватаєва» станом на 17.11.2023 р. надані, а клієнтом ОСОБА_3 прийнято послуги, які є предметом правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги № 08/19-1 від 19.08.2019 р. між ОСОБА_3 та АБ «А.Захватаєва» загальна вартість яких склала 10000,00 грн.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В заяві про ухвалення додаткового рішення представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом у зв`язку із розглядом справи № 752/7096/23.

При цьому, відповідно до правового висновку Постанови ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, - склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновків, що заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати відповідачем ОСОБА_3 коштів в розмірі 10000,00 грн, які сплачені за професійну правничу допомогу АБ «Андрія Захватаєва», зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2. ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначений порядок заявником дотримано.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат, понесених на правничу допомогу представник відповідача ОСОБА_3 - Захватаєв А. до суду надав договір про надання правової допомоги № 08/19-1 від 19.08.2019 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1225 та Ордер на надання правничої правової допомоги від 23.05.2023 р. Детальний опис робіт надано. /а.с. 120/

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана практика є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Отже, відшкодовуються витрати як понесені так і заявлені, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було підстав відмовляти у зв`язку з відсутністю доказів сплати.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 10 000 грн, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, обґрунтованих доводів щодо зменшення зазначеної суми позивачем не висловлено, а відтак, доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення.

Оскільки апеляційна скарга в частині повернення справи до суду першої інстанції відхиляється, апеляційний суд вирішує питання про стягнення витрат по суті, ухвала суду першої інстанції від 04.12.2023 р. скасовується, апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вказує, що апеляційні скарги на рішення суду залишені без задоволення, а за додатковий розгляд судовий збір відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» не сплачується, отже судові витрати по сплаті судового збору не вирішуються.

Керуючись ст.ст. 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року, - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_3 //РНОКПП НОМЕР_2 / 10000 гривень витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: