Справа № 385/201/24
Провадження № 2/385/158/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2024 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,

представника позивача адвоката Марущака О.Є.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Волощука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в місті Гайворон Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2023 року внаслідок розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_3 .

07.04.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у іноземній валюті в сумі 3000 доларів США. В підтвердження виникнення зобов`язань між сторонами, відповідач видав позивачу власноручно написану та підписану ним розписку, згідно якої він отримав у позивача в борг гроші в сумі 3000 доларів США та зобов`язується їх повернути в строк до 01.01.2024 року.

Однак, ні в зазначений в розписці строк (01.01.2024), ні станом на день подання позовної заяви, отримані грошові кошти відповідач позивачу не повернув.

При намаганні позивача зв`язати з відповідачем, щоб з`ясувати обставини неповернення ним грошових коштів, відповідач ігнорує, на телефонні дзвінки позивача не відповідає.

Враховуючи викладені обставини, позивач вимушена звернутись із позовною заявою до суду за захистом своїх цивільних прав, порушених відповідачем.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 114520,20 грн., за офіційним курсом на день подання позову та понесені судові витрати по справі.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

25.03.2024 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь позивача судові витрати, а також поновити строк для подання відзиву. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 08.03.2024 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Волощуком В.В. та було ознайомлено з матеріалами справи та ухвалою про відкриття провадження, а тому вважаю за можливе скористатися правом на поновлення строку на подання відзиву.

Позивач стверджує, що 07.04.2023 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у іноземній валюті в сумі 3000 доларів США. На підтвердження виникнення зобов`язань між сторонами, відповідач надав позивачу боргову розписку, згідно якої він отримав в борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США, та вказав про обов`язок їх повернути до 01.01.2024 року. Але з даними обставинами вкладеними в позовній заяві погодитися не можливо.

10.01.2017 року між позивачем та відповідачем, був укладений шлюб, який в подальшому 15.05.2023 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області було розірвано.

29.09.2021 року у період перебування у шлюбі сторонами був придбаний за договором купівлі-продажу житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудам за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2459 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд на праві спільної сумісної власності.

Після розлучення сторони дійшли згоди щодо поділу вищевказаного майна, що набуте ними під час шлюбу, а саме відповідач сплатить позивачу половину вартості набутого під час шлюбу майна вартість якого складає 3000 доларів США. Тобто фактично дана розписка була написана для гарантії сплати відповідачем позивачу половини вартості спільного майна подружжя в рахунок його компенсації.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач нібито позичила відповідачу грошові кошти в сумі 114520 грн. 20 коп., а тому вразі виникнення договірних зобов`язань необхідно було укласти договір позики в письмовій формі, чого вчинено не було.

Також зазначає, що зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

За таких обставин позивачем не доведено факт передачі відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, просили зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу, оскільки такий завищений та не співмірний зі складністю справи. Також додатково відповідач зазначив, що розписку писав в м. Гайворон в кабінеті адвоката Волошина М.Г., який і диктував її. Коли написав розписку кошти не отримував. Суму зазначену у розписці відповідач мав віддати аби позивач не мала претензій при поділі майна подружжя, саме з цією метою він писав боргову розписку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що надав ОСОБА_2 згідно доручення про надання правової допомоги № 34 від 30.03.2023 року правову допомогу щодо поділу майна подружжя. 03.04.2023 року до його робочого місця з`явилась позивач по справі та вказала, що хоче поділити майно набуте з чоловіком під час шлюбу: будинок та автомобіль, які були придбані в 2020 році, а також побутові речі. Наступна зустріч 07.04.2023 року вже була з позивачем та відповідачем по справі, аби без звернення до суду поділити майно подружжя. Позивач оцінила свою частку у спільному майні подружжя в 3000 доларів США, якщо відповідач сплатить дані кошти, вона не матиме претензій. Так як у відповідача не було таких коштів він написав розписку. Жодних коштів при написанні розписки не передавалось.

Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Згідно копії розписки від 07.04.2023 року, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні, ОСОБА_1 позичив (взяв у борг) у ОСОБА_5 3000,00 доларів США, позичені гроші зобов`язався повернути ОСОБА_5 до 01.01.2024 року (а.с. 8).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.05.203 року, справа №385/630/23, розірвано шлюб поміж ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (а.с. 11-12).

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Окрім цього, Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження №61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Висновки суду за результатами позову.

У справі яка розглядається надана позивачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів (07.04.2023), а також дати їх повернення 01.01.2024.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав умов укладеного із позивачем ОСОБА_2 договору позики, оформленого розпискою від 07.04.2023 року, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти в розмірі 3000,00 доларів США не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу.

Відтак, вимогу про стягнення заборгованості за договором позики суд визнає обґрунтованою.

Разом з тим, суд не приймає до уваги покази доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, що розписка не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та те, що розписка була написана для гарантії сплати відповідачем позивачу половини вартості спільного майна подружжя в рахунок його компенсації, оскільки такі спростовуються оригіналом дослідженої в судовому засіданні розписки. Вказана розписка містить відомості, що відповідач зобов`язується повернути 3000 доларів США, які позичив (взяв у борг) у ОСОБА_5 , до 01.01.2024 року. Дана розписка не містить жодних відомостей, що вона являється гарантією сплати відповідачем позивачу половини вартості спільного майна подружжя в рахунок його компенсації.

Також суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_4 щодо наявності між сторонами інших договірних відносин ніж позика, оскільки належних та допустимих доказів зазначеного факту, суду не надано.

Суд звертає увагу, що в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо судових витрат.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За частиною першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).

Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, які склалися між адвокатом та клієнтом, в межах чого розглядаються питання зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Цивільним процесуальним законом врегульовані критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу в справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що 04.01.2024 між адвокатом Марущаком О.Є. та ОСОБА_2 було укладено Договір про захист (представництво) та надання правової допомоги №б/н від 04.01.2024 року (а.с. 13). Відповідно до п. 1 Договору предметом договору є здійснення захисту (представництво) прав та інтересів позивача по справі про стягнення боргу за борговою розпискою; за п. 3 Договору вартість правової допомоги, інші витрати та порядок їх оплати, в тому числі за вивчення справи, за тривалість, за результат. Погодинна оплата роботи адвоката, витрати по відрядженню, витрати по оплаті роботи спеціаліста, тощо, регулюються окремою додатковою угодою.

Згідно копії додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 04.01.2024 року, сторони за даною угодою домолись, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги по підготовці (складення) позовної заяви про стягнення боргу за борговою розпискою становить 10000грн. (а.с. 14).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ордер про надання правничої допомоги (а.с. 17). На виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України адвокатом Марущаком О.Є. подано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу на суму 10000 грн., згідно якого зустріч з клієнтом, надання консультації (1 год.) 1000 грн.; аналіз судової практики та складання позовної заяви про стягнення суми боргу за борговою розпискою (5 год.) 5000 грн.; представництво інтересів в суді І-ї інстанції 4000 грн. (а.с. 16).

Згідно копії квитанції № 3 від 01.02.2024 року до договору про надання правової допомоги від 04.01.2024 року прийнято від ОСОБА_2 10000 грн. (а.с. 15).

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Неспівмірність суми гонорару визначається з критерію складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року справа № 922/1964/21, визначена позиція відносно стягнення витрат на правничу допомогу, при відсутності заяви про зменшення такого розміру, наявності заперечень щодо неспівмірності, яка застосована при розгляді даної справи.

Суд погоджується з доводами представника позивача - адвоката Марущака О.Є. про те, що долучені до матеріалів позовної заяви копії документів підтверджують надання адвокатом Марущаком О.Є. правової допомоги позивачу ОСОБА_2 при розгляді справи № 385/201/24, однак критично оцінює розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 10000 грн.

Відповідач та представник відповідача в судвому засіданні виказали загальну незгоду з сумою, яка заявлена позивачем в рахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Суд приймає до уваги, що матеріальний вираз справи становить 114520,20 грн., а розмір заявлених витрат правничої допомоги 10000 грн. Судова практика є абсолютно сталою, справа нескладною, розглянута в протягом трьох судових засідань, два з яких відкладалися.

Підсумовуючи, врахувавши предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також взявши до уваги те, що сторона відповідача надала заперечення щодо невідповідності заявлених витрат складності справи, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 10000 грн. до 6000 грн.

Крім того, судом встановлено, що одночасно із поданням позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Зважаючи на те, що судом позовні вимоги задоволено повністю та враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 коп. та 6000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265 ЦПК України; ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за договором позики від 07.04.2023 року в сумі 3000,00 (три тисячі) доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 15.02.2024 року еквівалентно 114520 (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. та 6000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Визначити відповідачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 10 квітня 2024 року включно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2024 року.

Суддя: А. М. ГРИШАК

Дата документу 05.04.2024