Справа № 367/9255/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1124/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Кравчук Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О.,Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Котляр Тетяни Михайлівни , подану в інтересах Київської міської прокуратури, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Кравчук Ю.В., у цивільній справі № 367/9255/21 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі: Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі: Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначав, що 15.01.2010 старшим слідчим прокурором Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. порушено кримінальну справу № 54-2967 відносно нього та ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, та відносно ОСОБА_4 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. 18.01.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про обрання йому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. В подальшому постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2011 обраний йому запобіжний захід змінено на підписку про невиїзд. 30.04.2013 прокуратурою Дніпровського району м. Києва у зв`язку із вступом в 2012 році в дію нового КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370 внесено відомості щодо кримінальної справи відносно нього, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України. Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000370 слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві його дії та дії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. 17.11.2020 слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Савченко А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. Відтак, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності тривало в період з 15.01.2010 (з моменту порушення кримінальної справи відносно нього) по 17.11.2020 (до моменту закриття кримінального провадження), загальний строк притягнення його до кримінальної відповідальності склав - 10 років 10 місяців 2 дня (130 місяців 2 дня), з яких 1 рік 9 місяців 23 дня (21 місяць 23 дня) в період з 15.01.2010 по 08.11.2011 він перебував під вартою. Вказував, що на початок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він був суб`єктом малого підприємництва, вид підприємницької діяльності - юридична допомога. Відповідно до звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи за 2009 рік від своєї професійної діяльності він отримав дохід в сумі 303 860,00 грн., що в середньому за місяць складає 25 321,66 грн. Оскільки, під вартою він перебував повних 21 місяць, то розмір спричинених йому матеріальних збитків складає 531 754,86 грн. (25 321,66 грн. ? 21 міс.). Крім того, в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності йому було завдано моральної шкоди. Згідно висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021 розмір грошової компенсації за завдані йому страждання (моральну шкоду) становить 405 мінімальних заробітних плат. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України матеріальну шкоду у розмірі 531 754,86 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 632 500,00 грн., а також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. та витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 26 150,40 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до Держави України в особі: Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 531 754,86 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти у розмірі в розмірі 2 713 500,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 26 150, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Котляр Т.М. , яка діє в інтересах Київської міської прокуратури, подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що загальний строк притягнення до кримінальної відповідальності позивача склав 10 років 10 місяців і 2 дні. Вказує, що після направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, а саме 23.01.2013, досудове розслідування здійснювалося вже за правилами КПК України в редакції 2012 року, підтвердженням чого є внесення відповідних відомостей до ЄРДР за № 0000370 за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, в межах якого позивачу повідомлення про підозру не здійснювалося, а тому відсутні підстави вважати, що позивач перебував у статусі особи, яку притягнуто до кримінальної відповідальності. Враховуючи вищевикладене, стверджує, що ОСОБА_2 перебував під слідством і судом 3 роки 5 днів (з 18.01.2010 - дня винесення постанови про притягнення як обвинуваченого, до 23.01.2013 - дати направлення кримінальної справи на додаткове розслідування) - що складає 36 місяців та 5 днів. Також вважає помилковими висновки суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, позивачу. Протягом усього часу досудового розслідування жодна слідча та процесуальна дія вчинена відносно позивача, у тому числі складання обвинувального висновку та обрання запобіжного заходу, не була визнана незаконною або протиправною. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду, та не надано доказів на підтвердження наявності самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною позивачу шкодою. Сам факт закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду реально завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наданий суду висновок експерта є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеню моральних страждань. Висновок носить ймовірний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди мав перевірятися у сукупності з іншими доказами. Крім того, даним висновком експерта оцінувався період, протягом якого відносно позивача не здійснювалось досудове розслідування, що нівелює об`єктивність такого висновку. Також судом зобов`язано відшкодувати витрати на проведення даної експертизи за рахунок Державного бюджету України, що суперечить принципам цивільного процесуального законодавства, оскільки проведення такої експертизи не є обов`язковою умовою у справах даної категорії, а є суб`єктивним волевиявленням позивача, а тому не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних коштів. Звертає увагу на те, що всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_2 до позовної заяви не додано постанови уповноваженого органу про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, як не додано і доказів звернення до таких органів із відповідним питанням. Вважає, що визначений судом розмір заподіяної позивачу шкоди в сумі 2 713 500,00 грн. є надмірно завищеним та не має об`єктивного підтвердження. Крім того, вказує, що доходи від здійснення підприємницької діяльності не є стабільним заробітком позивача, а тому не можна вираховувати неотриманий дохід лише на підставі його минулорічного заробітку. Відтак, враховуючи, що поміщення позивача під варту не визнано незаконним або протиправним згідно вимог кримінального процесуального законодавства, а відшкодування, яке визначено самим позивачем, а саме розмір матеріального збитку можна вважати спробою збагатитися за рахунок державних коштів, оскільки Державний бюджет України не є гарантом для суб`єктів підприємницької діяльності при понесенні останніми підприємницьких ризиків. Також вважає вимогу позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу безпідставною, необґрунтованою та непідкріпленою доказами.

Представники Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України подали відзиви на апеляційну скаргу. Доводи представника Київської міської прокуратури підтримали, вважають їх обґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника Київської міської прокуратури, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні Котляр Т.М. , яка діє в інтересах Київської міської прокуратури, ОСОБА_5 , який діє в інтересах Державної казначейської служби України, апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Брушко С.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Головного управління Національної поліції в м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. порушено кримінальну справу № 54-2967 щодо державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві ОСОБА_4 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, та щодо державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України.

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол про вручення копії постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_2

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол затримання підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України ОСОБА_2 , підстави затримання: на ОСОБА_2 очевидці та свідки вказують як на особу, яка вчинила злочини.

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Коширець В.В. складено протокол особистого обшуку затриманого ОСОБА_2

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол допиту ОСОБА_2 в якості підозрюваного.

17.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено подання до Дніпровського районного суду м. Києва про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

18.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України та допитано ОСОБА_2 в якості обвинуваченого.

18.01.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про обрання ОСОБА_2 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України, запобіжного заходу у вигляді взяття під варту з утриманням його в Київському слідчому ізоляторі Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченим ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_6 11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_3 11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства у кримінальній справі № 54-2967 до трьох місяців. 11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. внесено до Дніпровського районного суду м. Києва подання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_2 до трьох місяців.

12.03.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку тримання під вартою до трьох місяців.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.IO. допитано ОСОБА_2 в якості обвинуваченого та складено протокол про оголошення обвинуваченому ОСОБА_2 про закінчення досудового розслідування і пред`явлення матеріалів справи.

25.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 54-2967 по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. 25.03.2010 прокуратурою Дніпровського району м. Києва кримінальна справа № 54-2967 по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України направлена на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

08.11.2011 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування, запобіжні заходи підсудним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд, звільнено підсудних з під варти в залі суду.

30.01.2012 Апеляційним судом м. Києва винесено ухвалу, якою постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2011 року про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування - скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. Запобіжні заходи, обрані щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін.

23.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва на додаткове розслідування. Запобіжні заходи, обрані підсудним у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, залишено без змін.

30.04.2013 прокуратурою Дніпровського району м. Києва у зв`язку із набранням чинності у 2012 році новим Кримінальним процесуальним кодексом України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370 внесено відомості щодо повернутої Дніпровським районним судом м. Києва на додаткове розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст.368 КК України. 22.05.2013 кримінальне провадження №0000370 направлено для подальшого проведення досудового розслідування до слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві. Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000370 слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. 19.03.2015 старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Гончаруком A.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, в подальшому, вищевказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована прокуратурою Дніпровського району м. Києва як передчасна та необґрунтована.

21.07.2020 представник позивача адвокат Брушко С.М. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про встановлення строків для прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000370 від 30.04.2013.

17.09.2020 Дніпровським районним судом м. Києва винесено ухвалу (справа №755/10396/20), згідно якої органу досудового розслідування встановлено строк два місяці для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370.

17.11.2020 слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Савченко А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. Слідчим у мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що у кримінальному провадженні № 0000370 проведено всі можливі та необхідні слідчі, процесуальні дії для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, за результатами проведення досудового розслідування доказів, які б встановлювали факт вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, здобуто не було.

Відповідно до висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021, складеного за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), на вирішення судово-психологічної експертизи поставлені наступні експертні питання: 1. Чи спричинені підекспертній особі ОСОБА_2 страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення не винного ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, що досліджуються у справі? 2. Якщо підекспертній особі ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? У висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021 на відповідь по першому питанню зазначено: «Підекспертній особі ОСОБА_2 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення невинного ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, що досліджувалась під час проведення судової експертизи. Проведена судово-психологічна експертиза встановила, що внаслідок притягнення невинного ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності було порушено його адаптивний рівень життєдіяльності тобто внаслідок вказаних протиправних подій була вимушено обмежена оптимальна для його індивідуальних можливостей життєва активність і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху його життєвої самореалізації та поза його волевиявлення виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін здоров`я та необхідності їх подолання, тобто утворилися умови, які значною мірою обмежили продуктивність життєвого часу підекспертного, обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту життєвих подій підекспертного ОСОБА_2 після притягнення ОСОБА_2 як невинного до кримінальної відповідальності як життєву кризу, яка уражає його особистість, порушує його майнові права, тобто завдає йому моральної шкоди». На відповідь по другому питанню у висновку експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 зазначено: «Розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) підекспертній особі ОСОБА_2 становить за час притягнення його як невинного до кримінальної відповідальності, що підтверджується відповідними рішеннями судів - 405 мінімальних заробітних плат, розмір якої є рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, що прийнята на момент винесення рішення судом. На встановлення конкретного розміру компенсації за спричинені моральні страждання, в даному випадку впливають такі обставини як: 1) ступінь ініціативи спричинювача шкоди та характер його поведінки у виникненні та розвитку ситуації, що досліджується за справою, а саме: можливість передбачити розвиток протиправної події та керувати власними діями, 2) індивідуальні особливості ОСОБА_2 які сприяли виникненню у нього життєвої кризи під час перебування у протиправній ситуації, 3) наявність тривалих порушень в життєдіяльності підекспертної особи через протиправну ситуацію та з урахуванням часу, який був потрібен на поновлення порушених прав, 4) відсутність можливості у ОСОБА_2 передбачити вірогідність виникнення певних негативних наслідків та/або запобігти завданню собі шкоди».

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , стягнувши з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 531 754,86 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти у розмірі 2 713 500,00 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. та витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 26 150,40 грн. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача вказаних сум.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 вищевказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21).

Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

Вказане також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), відповідно до якого у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) тощо.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі - 6700 гривень.

Судом встановлено, що незаконне притягнення позивача ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності тривало в період з 15.01.2010 (з моменту порушення першої кримінальної справи відносно нього) по 17.11.2020 (до моменту закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав), загальний строк притягнення його до кримінальної відповідальності склав - 10 років 10 місяців 2 дня (130 місяців 2 дня) та у вищезазначений період позивач перебував під вартою з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто - 1 рік 9 місяців 23 дня (21 місяць 23 дня).

Згідно висновків, викладених в п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано враховано доводи позивача щодо порушення його прав на свободу та особисту недоторканість, оскільки, як він зазначив, під час незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений волі в період з 15.01.2010 по 08.11.2011, що в свою чергу негативно вплинуло на стан здоров`я його та близьких, унеможливило йому користуватись іншими правами та свободами гарантованими Конституцією України (право на працю, право користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право на охорону здоров`я, медичну допомогу тощо), зашкодило реалізувати плани побудови особистого сімейного життя, створило у середовищі друзів, знайомих, сусідів негативне відношення до нього, було порушено його право свободи пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Крім того, судом встановлено порушення прав ОСОБА_8 щодо таємного листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, оскільки органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, застосовувались до позивача оперативні заходи, які обмежували його конституційні права - за ним здійснювалось візуальне спостереження, аудіо та відеофіксація його розмов, однак дозволів у суду, як того передбачає Закон, на проведення вказаних оперативних заходів орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність не отримував. Вказані обставини підтверджуються висновками суду, викладеними в постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 у справі №2604/7048/12, якою повернуто кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, та ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, прокурору Дніпровського району м. Києва на додаткове розслідування.

Відповідно до висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021, складений за результатами проведення судово-психологічної експертизи стосовно позивача ОСОБА_2 , експертом визначено розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) підекспертній особі ОСОБА_2 в розмірі 405 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи викладене, керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 405 розмірів мінімальних заробітних плат, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, що становить 2 713 500,00 грн.

Також, судом враховано судову практику щодо розміру моральної шкоди у подібних правовідносинах, а саме постанову Верховного Суду у справі №577/3008/21 від 19 квітня 2023 року, винесену у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури.

Заперечуючи проти вимог, прокурор посилався на порушення з боку ОСОБА_2 порядку звернення із вимогами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Проте, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо ОСОБА_2 передбаченого ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення про застосування вищевказаного Закону порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак, зазначені обставини не є підставою для відмови судом у захисті його порушеного права.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Колегія суддів відхиляє посилання представника Київської міської прокуратури на те, що визначений судом розмір заподіяної позивачу шкоди в сумі 2 713 500,00 грн. є надмірно завищеним та не має об`єктивного підтвердження, оскільки вказаний розмір моральної шкоди був установлений на підставі висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021, складеного за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), в якому наведено відповідні мотиви та обґрунтування визначеного розміру моральної шкоди з урахуванням строку перебування позивача під слідством та судом та характеру його моральних страждань. Оскаржуючи рішення, прокурор не навів посилань на докази, які б спростовували визначений судом розмір моральної шкоди, просто посилаючись на те, що він є завищеним.

Також, є необґрунтованими доводи прокурора щодо неправильного визначення судом строку перебування ОСОБА_2 під слідством і судом, за який слід обраховувати шкоду. Обраховуючи розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції правильно встановив, що перебування ОСОБА_2 під слідством і судом тривало в період з моменту порушення кримінальної справи відносно нього - 15.01.2010 і по момент закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав - по 17.11.2020, тобто, загальний строк склав - 10 років 10 місяців 2 дня, у вищезазначений період позивач перебував під вартою з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто - 1 рік 9 місяців 23 дня.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про стягнення за рахунок держави матеріальної шкоди у розмірі 531 754,86 грн. за час перебування його під вартою.

Позивачем ОСОБА_2 на підтвердження суми доходу, отриманого за 2009 рік, надано копії звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку з першого по четвертий квартал 2009 року (т.4, а.с.133-136), з відмітками про отримання цих звітів Ірпінською об`єднаною державною податковою інспекцією, відповідно до яких за 2009 рік ОСОБА_2 як фізичною особою - суб`єктом малого підприємництва отримано сукупний дохід у розмірі 303 860,00 грн.

Відповідно до п.8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. № 6/5/3/41, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Згідно із пп.3 п.9 вказаного Положення, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється, для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік.

Таким чином, середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_2 до вчинення щодо нього незаконних дій (до 15.01.2010) склав 25 321,66 грн. (303 860,00/12).

Оскільки позивач ОСОБА_2 перебував під вартою в період з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто повний 21 місяць та 23 дня, то розмір спричинених йому збитків складає 531 754, 86 грн. (25 321,66 грн. х 21 міс.).

Також, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу та витрати за проведення судово-психологічної експертизи.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Такий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору №39/2020 від 30 вересня 2020 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Брушко С.М. та ОСОБА_2 , в пункті 5.1 якого передбачено фіксований розмір гонорару адвоката, який за часом розділений на два платежі: 1) гонорар, який сплачується під час підписання вказаного договору, 2) гонорар «успіху», який сплачується після стягнення на користь ОСОБА_2 від Держави Україна суми відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; копію Додатку №1 до договору №39/2020 про надання правничої допомоги від 30.09.2020, відповідно до п.1.1 якого оплата послуг адвоката Брушка С.М. щодо надання правничої допомоги ОСОБА_2 здійснюється в таких розмірах: гонорар у фіксованій сумі 14 000 гривень, який сплачується під час підписання договору про надання правничої допомоги №39/2020 від 30.09.2020; гонорар «успіху», який складається з 30 відсотків від стягненої на користь ОСОБА_2 від Держави Україна суми відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду з приводу притягнення до кримінальної відповідальності з 15.01.2010; розписку адвоката Брушко С.М. від 06 жовтня 2020 року про отримання від ОСОБА_2 в рахунок виконання умов договору про надання правничої допомоги гонорару в розмірі 14 000,00 грн.

Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що визначений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає обсягу наданої правничої допомоги, складності справи або ж є завищеним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

Відповідно до ст. 139 ЦПК України судом також обґрунтовано стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) в розмірі 26 150,40 грн., оскільки такі витрати пов`язані з розглядом справи та були необхідними для відновлення позивачем його прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Котляр Т.М. , подана в інтересах Київської міської прокуратури, підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Котляр Тетяни Михайлівни , подану в інтересах Київської міської прокуратури, залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді