КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №371/334/23 Головуючий у 1 інстанції: Капшук Л.О.

Провадження №22-ц/824/936/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

8 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

В березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) боржника до досягнення доньки - ОСОБА_3 трьох років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30 липня 2021 року позивач перебуває з відповідачем у шлюбі і звернулась до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька перебуває на її утриманні.

На даний час позивач з відповідачем проживають окремо.

Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення донькою трирічного віку і потребує матеріальної допомоги.

Джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має, а відповідач може надавати таку допомогу, оскільки є працездатним.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року позовних вимог у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до 21 січня 2025 року та на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд зазначив, що сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року, 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції недостатньо обґрунтоване, містить суперечливі висновки та ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи повністю проігноровано факт, що позивачка не додала докази на підтвердження спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу.

Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності, оскільки не прийняв до уваги твердження відповідача про недоведеність обставин про його спроможність сплачувати аліменти на утримання дружини в заявленому розмірі з огляду на те, що самим відповідачем не надано доказів, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалено судом за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що виключає реальну можливість суду здійснити оцінку фізичного стану відповідача, його працездатність та забезпеченість шляхом візуального огляду, оскільки інші будь-які докази на підтвердження такого висновку в матеріалах справи відсутні.

Позивачем було надано до суду першої інстанції копію судового наказу у справі № 371/360/22 від 31 травня 2023 року про стягнення аліментів на користь спільної доньки - ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу), починаючи з 17 травня 2022 року і до досягнення нею повноліття, а також рішення Миронівського районного суду Київської області у справі №2-153/2010 від 24 лютого 2010 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання спільної доньки ОСОБА_6 , але надані докази проігноровані судом з посиланням на те, що факт стягнення аліментів на утримання дитини без надання доказів про матеріальний стан відповідача не свідчить про неможливість стягнення аліментів на утримання позивачки у заявленому нею розмірі, а наявність повнолітньої дочки не враховується судом під час розгляду питання про стягнення аліментів на утримання позивачки, що свідчить про недотримання судом вимог процесуального закону щодо встановлених принципів та правил оцінки доказів.

Вважає висновок суду першої інстанції про те, що їх спільна з позивачкою донька проживає з матір`ю безпідставним, оскільки рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року у справі № 371/239/23 їх шлюб розірвано, а місце проживання спільної малолітньої доньки не визначено.

Подану позивачкою довідку №83 від 02 березня 2023 року про проживання матері з дитиною вважає неналежним доказом, оскільки довідка була отримана за місяць до подачі позовної заяви, а проживання без місця реєстрації вказує на тимчасовий характер такого перебування за вказаною адресою і не може свідчити про наявність обставин, визначених у ч. 2 ст. 84 СК України щодо проживання дружини з дитиною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 липня 2021 року.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Миронівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 03 липня 2021 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Миронівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 29 січня 2022 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року у справі № 371/239/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дочкою до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу на дитину в розмірі 860 грн.

Вказані обставини підтверджені даними довідки № 83, виданої Козинським старостинським округом Миронівської міської ради 02 березня 2023 року, довідки № 35, виданої Миронівським відділом управління соціального захисту населення Обухівської РДА 07 березня 2023 року.

З відповідача ОСОБА_1 відповідно до судового наказу, виданого 31 травня 2022 року Миронівським районним судом Київської області у справі № 371/360/22, стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17 травня 2022 року і до досягнення дитиною повнолітня.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2010 року у справі № 2-153/2010 також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2010 року до досягнення нею повноліття.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України).

Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Це право виникає лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Положення сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.

Відповідач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач проживає з малолітньою дитиною та перебуває у відпустці по догляду за нею, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції так як в матеріалах справи дійсно відсутні відомості про те, що на час розгляду справи між сторонами існує спір або розглядається справа про вирішення питання про визначення місце проживання дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що на підтвердження неспроможності сплати аліментів апелянт посилається на факт стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі частини заробітку (доходу). Факт стягнення аліментів на утримання дитини, без надання доказів про матеріальний стан відповідача, не свідчить про неможливість стягнення аліментів на утримання позивача у заявленому нею розмірі.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано жодних доказів, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі чи наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко