З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2024 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення розміру часток співвласників квартири,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.04.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.04.2024 року.
Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про визначення розміру часток співвласників квартири.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.12.2023 року у справі вказану позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 21 січня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2024 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Позовна заява мотивована тим, що:
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2012 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.02.2012 року №47 та від 06.03.2012 №67 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Вказана квартира перебуває в спільній сумісній власності, а тому здійснення права спільної сумісної власності відбувається в поряду ст. 369 ЦК України - тобто за згодою всіх співвласників.
Позивачі зазначають, що на даний час всі співвласники досягли згоди щодо припинення права спільної сумісної власності у квартирі, шляхом визначення частини кожного у праві власності. Однак, відповідач на неодноразові прохання прийти до нотаріуса для укладення відповідного договору, не з`являється, посилаючись на постійну зайнятість, що створює негативні наслідки для інших співвласників, оскільки вони не можуть реалізувати свої права власника у повній мірі.
У позовній заяві вказано на те, що з огляду на наведене виникла необхідність у визначенні розміру часток співвласників.
У позовній заяві містяться покликання на ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 355, ч.ч. 1, 2 ст. 357, ч.ч.2, 3 ст. 358, ч. 1 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України.
Позивачі зазначають, що оскільки вище вказана квартира набута власниками на безоплатній основі згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», договору всіх співвласників про розмір часток в майні спільної сумісної власності не укладалося, то кожен із них має право на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного, відповідно до, ст.ст. 368,372, ЦК України, ст.ст. 4, 12, 30, 95, 134, 141, 175, 176, 315 ЦПК України, позивачі просять суд: визначити, що розмір часток співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівним і становить по 1/4 частці кожного; із співвласників, а саме: визначити за ОСОБА_1 , частку в розмірі частини квартири АДРЕСА_1 ; визначити за ОСОБА_3 , частку в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 ; визначити за ОСОБА_2 , частку в розмірі частини квартири АДРЕСА_1 ; визначити за ОСОБА_4 , частку в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позивачі у судове засідання не з`явилися повідомлені про дату та час проведення підготовчого судового засідання належним чином. Разом із тим від позивача ОСОБА_1 , яка на підставі довіреностей представляє інтереси позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
На підставі наведеного суд керуючись ч. 4 ст. 223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що: відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2012 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.02.2012 року №47 та від 06.03.2012 №67 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 (згідно свідоцтва про шлюб від 28.11.2015 року серії НОМЕР_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Вказане підтверджується також Витягом про державну реєстрацію прав №34387603 від 06.06.2012.
Матеріали справи містять також Технічний паспорт об`єкту, а саме кв. АДРЕСА_1 .
За твердженням позивачів усі співвласники на даний досягли згоди щодо припинення права спільної сумісної власності у квартирі, шляхом визначення частини кожного у праві власності. Однак, відповідач на неодноразові прохання прийти до нотаріуса для укладення відповідного договору, не з`являється, посилаючись на постійну зайнятість, що створює негативні наслідки для інших співвласників, оскільки вони не можуть реалізувати свої права власника у повній мірі.
Сторони набули на підставі статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та їх частки у квартирі є рівними, кожен з них є власником 1/4 частки квартири спірної квартири, про що вказано у позовній заяві.
Визначення порядку користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, не припиняє право спільної часткової власності співвласників, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.
З даного приводу не заперечив відповідач, відзиву не подав, заяв та клопотань до суду від нього не надходило.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Вказана квартира перебуває в спільній сумісній власності, а тому здійснення права спільної сумісної власності відбувається в поряду ст. 369 ЦК України - тобто за згодою всіх співвласників.
Проте як вбачається із свідоцтва про право власності на майно та витягу, частки співвласників не визначено.
Стаття 357 ЦК України, передбачає, що частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Згідно ст. 355,356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 368 цього Кодексу, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватно власності» від 22.12.1995 року № 20 розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8Закону України"Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.
Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
ЦК не містить норми, які б прямо регулювали укладення договору про визначення часток у спільній сумісній власності (у ньому наявні лише норми, що регулюють виділ частки в натурі та поділ майна в натурі статті 370, 372 ЦК). Та можливість укладення договору про визначення часток не викликає сумнівів, адже один із основних принципів цивільного права це принцип свободи договору (статті 3, 627 ЦК).
При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ст. 370 ЦК України, вважаючи, що розмір часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, зважаючи на те, що порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлений, у свідоцтві на право власності на житло не визначені розміри часток квартири, що належить кожному зі співвласників, сторонами не надано до суду будь-якого договору про розмір часток.
Встановлено, що сторонам не вдалось врегулювати питання виділу часток у спільному майні в позасудовому порядку.
За ч.ч.1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Оскільки співвласники не досягли домовленості щодо поділу квартири та визначення часток у праві спільної власності на неї, то це питання слід вирішити в судовому порядку.
Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність чотирьом співвласникам без визначення їх часток у праві власності, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/4.
Враховуючи те, що розміри часток квартири, яка є у спільній сумісній власності позивачів і відповідача не визначені, враховуючи рівність часток кожного із співвласників, ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не надано, тому слід позов задовольнити і визначити, що кожному із співвласників приватизованої квартири належить по 1/4 частці спірної квартири. Тому позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги задоволені повністю, а тому із відповідача слід стягнути на користь позивачів суму сплаченого ними судового збору.
Керуючись ст. ст. 4, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення розміру часток співвласників квартири - задовольнити.
Визначити, що розмір часток співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівним і становить по 1/4 частці кожного із співвласників, а саме:
Визначити що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 становить 1/4 частини вказаної квартири.
Визначити що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 становить 1/4 частини вказаної квартири.
Визначити що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 становить 1/4 частини вказаної квартири.
Визначити що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 становить 1/4 частини вказаної квартири.
Стягнути із віповідача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суму сплаченого ними судового збору у розмірі 4 294,40 грн.
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_5 .
Позивач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_6 .
Позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 : місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош