справа № 361/7131/18
провадження № 2/361/17/24
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія, яке змінило назву на підставі рішення міської ради № 39-03-08 від 04 березня 2021 року (далі КП Броваритепловодоенергія або Підприємство), звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути на його користь заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року з ОСОБА_1 у розмірі 5456 грн. 88 коп. та із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у розмірі по 2728 грн. 44 коп. із кожної; заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року з ОСОБА_1 у розмірі 180 грн. 61 коп. та із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у розмірі по 90 грн. 30 коп. із кожної.

В обґрунтування позову зазначало, що КП Броваритепловодоенергія є виконавцем послуг з надання з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньобудинкових систем (далі житлово-комунальні послуги) у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області, які надаються населенню згідно із затвердженими тарифами.

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, на праві спільної часткової власності належить відповідачам: ОСОБА_1 1/2 (2/4) частки та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1/4 частки цієї квартири кожній.

Всупереч п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідачі договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, не уклали та не підписали. Доказів, які б звільнили їх від обов`язку укласти такий договір, відповідачами не надано.

Згідно із ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Підприємство надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем до вказаної квартири, проводить щомісячні нарахування плати за надані послуги відповідно до встановлених і затверджених тарифів.

Відповідачі отримують житлово-комунальні послуги, тому щомісячно та своєчасно вони зобов`язані вносити плату за надані послуги.

Однак, у порушення вимог законодавства та несвоєчасною оплатою за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідачів за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року виникла заборгованість в загальному розмірі 10913 грн. 75 коп., відповідно до належних кожному відповідачу часток у спільній часткові власності у ОСОБА_1 у розмірі 5456 грн. 88 коп., у ОСОБА_2 у розмірі 2728 грн. 44 коп., у ОСОБА_3 у розмірі 2728 грн. 44 коп. і за отримані послугиз обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в загальному розмірі 361 грн. 21 коп., відповідно до часток кожного з відповідачів у спільній частковій власності квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 у розмірі 180 грн. 61 коп., у ОСОБА_2 у розмірі 90 грн. 30 коп. та у ОСОБА_3 у розмірі 90 грн. 30 коп., чим завдають Підприємству збитків.

Для врегулювання відносин щодо погашення заборгованості, відповідачі неодноразово повідомлялися про необхідність погашення суми боргу письмовими попередженнями. Фактом досудового врегулювання спору є щомісячне надсилання Підприємством на адресу відповідачів платіжних документів із вказаною вище сумою заборгованості.

Представники позивача КП Броваритепловодоенергія Євтушенко І.І. та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_1 у суді позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, подала до суду відзив на позов та неодноразові заяви, у яких, посилаючись на те що, позивачем не додано до позовної заяви обґрунтований розрахунок сум боргу, які заявлені, не надано обґрунтування та структури цін тарифів, за якими здійснюється нарахування за житлово-комунальні послуги, не надано до суду акти встановлення лічильників та їх обстеження, зняття показників лічильників, акти обстеження системи опалення, водопостачання й каналізації. Крім того, вказувала на те, що із тарифами, за якими Підприємством проводяться нарахування, вона категорично не погоджується, неодноразово зверталася з вимогою до позивача здійснити перерахунок сум по тарифам, встановленим Кабінетом Міністрів України у постанові № 758 від 01 жовтня 2015 року, враховуючи те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною і нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року. Також вважає, що позов поданий до суду з порушенням вимог ст. 257 ЦК України, тобто зі спливом позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості. Просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог КП Броваритепловодоенергія та у позові відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій підтримала доводи, викладені відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позов та у її поясненнях, проти задоволення позову заперечувала, наявність суми заборгованості не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій підтримала доводи, викладені відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позов та у її поясненнях, проти задоволення позову заперечувала, наявність суми заборгованості не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що КП Броваритепловодоенергія відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону України Про теплопостачання, ст. 28 Закону України Про місцеве самоврядування в України та постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води надає власникам квартир послуги з централізованого опалення та постачання підігрітої води, централізованого водопостачання холодної води та централізованого водовідведення, проводить щомісячні нарахування згідно із затвердженими тарифами.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11 січня 2011 року № 08 та від 01 березня 2013 року № 94 КП Броваритепловодоенергія визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 січня 2018 року № 56 проведено коригування тарифів на житлово-комунальні послуги, які надає населенню КП Броваритепловодоенергія у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області.

Позивачем КП Броваритепловодоенергія отримано ліцензії з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії та централізоване водопостачання та водовідведення.

12 квітня 2016 року зазначені ліцензії відповідно до постанови НКРЕКП від 12 квітня 2016 року № 595 переоформлено на безстрокові.

Судом встановлено, що відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , зокрема, відповідачу ОСОБА_1 1/2 (2/4) частки, відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1/4 частки кожній вказаної квартири, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2018 року № 132972787.

На квартиру АДРЕСА_1 відкритого особовий рахунок за № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Позивач КП Броваритепловодоенергія, звертаючись до суду з цим позовом, посилалося на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сплату за користування житлово-комунальними послугами належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в загальному розмірі 10913 грн. 75 коп. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в загальному розмірі 361 грн. 21 коп.

Відповідач ОСОБА_1 категорично не погоджується з позовними вимогами, вважаючи, що Підприємство не надало суду обґрунтований розрахунок сум, які просить стягнути, тарифи на послуги не обґрунтовані належними доказами, не враховано тарифи встановлені Кабінетом Міністрів України у постанові від 01 жовтня 2015 року № 758, враховуючи, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року, ухваленим у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року, тому тарифи є завищеними, позовні вимоги заявлені за відсутності укладеного між сторонами договору про надання послуг.

Перевіривши доводи відповідача ОСОБА_1 , матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2005 року № 1875-ІV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проте втратив чинність з 01 травня 2019 року(далі Закон № 1875-ІV), Законом України Про житлово-комунальні послуги від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України Про теплопостачання від 02 червня 2005 року № 263, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність з 01 травня 2022 року (далі Правила № 630), постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими затверджено тарифи щодо надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 6 Закону № 2189-VIIIучасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг: послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

У ст. 1 Закону № 2189-VIIIвизначено, що виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними нормами Закону № 1875-ІV визначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, відсутність договору на надання послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться й у Законі № 2189-VIII.

Враховуючи наведене вище, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг законодавцем покладено як на споживача, так і на виконавця послуг.

Із акта від 25 липня 2018 року видно, що представники КП Броваритепловодоенергія відділу збуту у присутності споживача ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , склали даний акт про те, що станом на 25 липня 2018 року між споживачем і КП Броваритепловодоенергія не оформлений договір про надання послуг. Споживач ОСОБА_1 відмовляється від укладення договору на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Відповідачем ОСОБА_1 до матеріалів справи додано бланк договору на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення і технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем із її власними правками договору, що свідчить про те, що відповідач не погоджується з умовами вказаного запропонованого договору.

Таким чином, суд встановив, що позивач КП Броваритепловодоенергія пропонувало відповідачу ОСОБА_1 укласти відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг, однак ОСОБА_1 від укладання даного договору відмовилася та такий договір між сторонами укладений не був.

Разом з тим, у суді ОСОБА_1 не заперечувала факт, що КП Броваритепловодоенергія здійснюється надання зазначених вище послуг, тобто надає послуги до належної відповідачам спільної квартири, що свідчить про те, що Підприємством послуги фактично надавалися.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 виклала правовий висновок та зазначила, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Отже, виходячи із зазначених вище норм закону та обставин, суд вважає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 зазначив, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність. Відсутність між сторонами договірних відносин, за умови існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у стягненні коштів за надані житлово-комунальні послуги із покладенням відповідальності. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. 162 ЖК України плата за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, установлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171, із внесеними постановою від 07 листопада 2017 року № 1370 змінами, установлено тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню міста Бровари Київської області КП Броваритепловодоенергія, яке є виконавцем цих послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 31 Закону № 1875-ІV органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їхнє виробництво.

Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. п. 11, 18, 20, 30 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири. Споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

При цьому, у ч. 9 ст. 31 Закону № 1875-ІV встановлено, що спори щодо формування та встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вирішуються в судовому порядку.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що факт відсутності укладеного договору про житлово-комунальні послуги сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за житлово-комунальні послуги за встановленими тарифами, затвердженими місцевою радою відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, суд вважає, що відсутність укладеного договору на надання послуг між позивачем КП Броваритепловодоенергія івідповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не вказує на відсутність між сторонами взаємних прав і обов`язків, оскільки позивачем фактично надавалися житлово-комунальні послуги та відповідачі відповідно фактично ними користувалися.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача ОСОБА_1 щодо неврахуванням позивачем тарифів встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові від 01 жовтня 2015 року № 758, враховуючи, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року та перерахування встановлених тарифів відповідно до зазначених судових рішень, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у цій справі від 25 червня 2020 року, вказану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13 вересня 2021 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у даній справі № 826/9665/16 у задоволенні адміністративного позову особи до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною (незаконною) постанови № 315 від 27 квітня 2016 року відмовлено. 08 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду це рішення суду першої інстанції залишено без змін, того ж дня рішення набрало законної сили.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із встановленими цінами і тарифами на житлово-комунальні послуги, зверталася з відповідним позовом до суду згідно із положеннями ч. 9 ст. 31 Закону № 1875-ІV суду не надано.

Не заслуговують на увагу також і доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем здійснюється надання послуг за завищеними тарифами, згідно з якими проводиться нарахування послуг, оскільки механізм формування тарифів визначений постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 відповідно до вимог Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг від 09 липня 2010 року № 2479-VI, яким визначено, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП). Доказів того, що розмір тарифів за послуги є завищеним, відповідачами суду не надано.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондується право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

У ч. ч. 2, 3, 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За замістом ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих у квартирі осіб.

Враховуючи наведене, суд встановив, що позивач КП Броваритепловодоенергія взяті на себе зобов`язання виконує та надає у житловому фонді територіальної громади міста Бровари Київської області, зокрема, до квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на праві спільної часткової власності, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я відповідача ОСОБА_1 , житлово-комунальні послуги, зокрема, з централізованого опалення та постачання гарячої води та з обслуговування внутрішньобудинкових систем, проте відповідачі всупереч вимогам закону своїх обов`язків щодо своєчасної оплати наданих виконавцем послуг належним чином не виконують, унаслідок чого вони мають перед позивачем заборгованість по оплаті вказаних послуг.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідачі від житлово-комунальних послуг не відмовлялися, КП Броваритепловодоенергія надає житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , тому позивачем обґрунтовано проводиться щомісячне нарахування за надані послуги відповідно до затверджених у встановленому порядку тарифів.

Із розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідачі у даній справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , мають заборгованість по оплаті послуг, зокрема, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 10913 грн. 75 коп. та послуг з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в розмірі 361 грн. 21 коп.

У ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У ч. 4. ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги КП Броваритепловодоенергія нараховувалася щомісяця, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Період, за який позивач має право стягувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, обмежується позовною давністю, тобто тривалістю у три роки.

Відповідач ОСОБА_1 у поданих до суду заявах, неодноразово заявляла про те, що позивач КП Броваритепловодоенергія звернулося до суду з даним позовом про стягнення із відповідачів сум заборгованості за надані послуги з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Із штампу на позовній заяві КП Броваритепловодоенергія видно, що вона подана до суду 26 жовтня 2018 року,позивач просить стягнути на його користь з відповідачів відповідно до належних їм часток у квартирі заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що виникла за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року.

Наведене свідчить про те, що позивачем КП Броваритепловодоенергія пропущений встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду з цим позовом до частини позовних вимог, зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період, що перевищує три роки до дня звернення до суду, тобто за період з березня 2014 року по жовтень 2015 року.

Виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості, враховуючи строк позовної давності, заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, дату звернення КП Броваритепловодоенергія до суду з цим позовом з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, здійснивши розрахунок заборгованості відповідачів у межах строку позовної давності (три роки), суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідачів відповідно до належних їм часток у квартирі підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року у межах позовної давності в загальному розмірі 8959 грн. 80 коп., зокрема, із відповідача ОСОБА_1 у розмірі 4479 грн. 90 коп. (1/2 (2/4) частки), відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у розмірі по 2239 грн. 95 коп. із кожної (1/4 частки).

Посилання позивача КП Броваритепловодоенергія на те, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалися періодичні оплати за житлово-комунальні послуги, що свідчить про визнання нею свого боргу та переривання строку позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач ОСОБА_1 категорично не визнає своєї заборгованості перед позивачем за отримані житлово-комунальні послуги та фактично здійснює оплату за них відповідно до своїх власних розрахунків.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо надання позивачем житлово-комунальних послуг неналежної якості, суд вважає недоведеними, за відсутності належних доказів, без відповідного звернення до виконавця (позивача) послуг, у разі її незгоди з якістю наданих послуг, у порядку передбаченого Правилами № 630, які діяли до 01 травня 2022 року, та ст. 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Позивачем КП Броваритепловодоенергія на спростування заперечень відповідача ОСОБА_1 про відсутність актів встановлення лічильників та їх обстеження, зняття показників лічильників, актів обстеження системи опалення, водопостачання й каналізації та факту надання ним послуг належної якості надано копії відповідних актів.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі підлягає, зокрема, відомості щодо керівників юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений у ст. 10 зазначеного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності у позивача правоздатності та права звертатися до суду з цим позовом, відсутність повноважень у директора ОСОБА_5 підписувати від імені позивача КП Броваритепловодоенергія процесуальні документи, оскільки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що КП Броваритепловодоенергія є самостійною юридичною особою, директором якого є ОСОБА_5 та відповідно до розпорядження виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 23 листопада 2022 року № 526-ОС продовжено термін дії контракту з ОСОБА_5 терміном на три роки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України, у якому ЄСПЛ зазначив, що п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі Руїс Торіха проти Іспанії).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 всупереч вимогам закону належним чином своїх зобов`язань щодо внесення плати за житлово-комунальні послуги не виконують, оплату за надані житлово-комунальні послуги до належної на праві власності квартири не здійснюють, мають заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року у межах позовної давності в загальному розмірі 8959 грн. 80 коп. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в загальному розмірі 361 грн. 21 коп., а також те, що тягар щодо утримання належного майна законом покладається на власника, враховуючи також заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що позов КП Броваритепловодоенергія ґрунтується на вимогах закону, проте підлягає задоволенню лише частково у межах позовної давності.

Також згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 у розмірі 881 грн. та із відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у розмірі по 440 грн. 50 коп. із кожної підлягає стягненню на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір відповідно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 223, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період із 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 4479 (чотири тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн. 90 коп., заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в розмірі 180 (сто вісімдесят) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період із 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 95 коп., заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в розмірі 90 (дев`яносто) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 440 (чотириста сорок) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період із 01 березня 2014 року по 01 вересня 2018 року в розмірі 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 95 коп., заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з 01 січня по 01 вересня 2018 року в розмірі 90 (дев`яносто) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 440 (чотириста сорок) грн. 50 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.