Номер провадження: 22-ц/813/120/24
Справа № 521/6783/15-ц
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлової будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 01.06.2007 року був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 210 000 дол.США, а остання зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних, здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 31.05.2017 року (т.1, а.с 1-62).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.09.2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було вирішено задовольнити. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором про надання кредиту №2007/13-2.06/344 від 01.06.2007 року у загальному розмірі 121 312, 44 дол. США - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення торгів на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні (т.2, а.с 16-19).

18.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 20.09.2017 року (т.2, а.с 27-31). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2018 року дану заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.2, а.с 76-77).

03.08.2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення звернулася ОСОБА_2 (т.2, а.с 82-87). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2018 року заяву ОСОБА_2 повернено заявнику без розгляду (т.2, а.с 94-99).

20.08.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 , із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2018 року (т.2, а.с 95-99). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.08.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було повернуто без розгляду (т.2, а.с 104-105).

11.08.2019 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення (т.2, а.с 108-111). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2019 року заяву ОСОБА_1 вирішено повернути заявнику без розгляду (т.2, а. с 116-117).

28.11.2019 року ОСОБА_1 знову звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення (т.2, а.с 122-126).

10.12.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.09.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, подану до Малиновського районного суду м. Одеси 28 листопада 2019 року залишено без розгляду (т.2, а.с 135-136).

04.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 20.09.2017 року, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує на те, що не отримував жодної повістки, повідомлення або виклику в судове засідання на 20 вересня 2017 року, тому не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки. Апелянт в свої апеляційній скарзі пояснює, що на момент придбання спірного нерухомого майна він перебував в зареєстрованому шлюбі і спірне нерухоме майно - нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663, 2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 , було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Апелянт вказує на неможливість зверненні до суду першої інстанції з заявою про застосування позовної давності в частині нарахування пені за період, який передував за рік до дня завершення позивача із зазначеним до нього позовом, оскільки не був належно сповіщений про час та місце судового засідання. Суд першої інстанції в оскаржуваному заочному рішенні зарахував у заборгованість ОСОБА_2 пеню за значно більший період, ніж передуючий зверненню позивача до суду з позовною заявою, тому сума заборгованості безпідставно завищена більше ніж на 10 %. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, але від позивача він не отримував жодних вимог про дострокове виконання основного зобов`язання. Апелянт не згоден з визначеною оцінювачем вартістю заставленого майна, проте через неповідомлення про розгляд справи, був позбавлений можливості оскаржити звіт оцінювача (т. 2, а.с. 142-146).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2020 року було відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 178-181) та ухвалою від 07.04.2020 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 195).

06.07.2023 року апеляційним судом було постановлено ухвалу про залучення Акціонерного товариства «Сенс Банк» до участі у цивільній справі як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (т. 3, а.с. 202-203).

Ухвалою від 06.07.2023 року Одеським апеляційним судом за заявою представника АТ «Сенс Банк» - Борщенка Костянтина Юрійовича було вирішено зупинити провадження у цивільній справі № 521/6783/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №521/2514/23 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙ ЛАЙТ ІТ», ОСОБА_4 про визнання предметом іпотеки нерухомого майна (т. 3, а.с.207-209).

16.01.2024 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та справу призначено до розгляду на 21.03.2024 року (т. 3, а.с. 225-226).

Учасники провадження своїм правом закріпленим положеннями ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомленні належним чином в судове засіданні не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

01.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/344, згідно з умовами якого банком було надано позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 210000,0 доларів США, зі сплатою 12,85 % річних, шляхом щомісячного погашення суми основної заборгованості з липня 2007 року по травень 2017 року рівними частками 1750 дол. США, з кінцевим терміном погашення 31.05.2017 року (т. 1, а.с. 11-15).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 05.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно: нежилу будівлю кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.2004 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

04.07.2014 року банком було направлено позичальнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 досудову вимогу повідомлення, згідно якої останнім вказано про наявність станом на 04.07.2014 року простроченої заборгованості за кредитним договором та відповідно щодо необхідності погашення виниклої заборгованості перед банком. Окрім того, також повідомлено, що у випадку невиконання вказаних вимог щодо погашення заборгованості, банком буде звернено стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений іпотечним договором та чинним законодавством (т. 1, а.с. 21-23).

05.02.2015 року банком було повторно направлено вимогу-повідомлення щодо погашення заборгованості по кредиту (т. 1, а.с. 29-30), згідно змісту якої повідомлено також про можливість звернення до банку із питанням щодо реструктуризації заборгованості, при цьому, з необхідністю внесення строком до 15.02.2015 року погашення у сумі 10000,0 дол. США (т. 1, а.с. 32-33).

Приймаючи оскаржуване рішення щодо задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи встановлено наявність станом на час звернення банку до суду відповідної заборгованості по кредиту № 2007/13-2.06/344 від 01.06.2007 року, через порушення позичальником взятих на себе зобов`язань в частині повернення кредиту, яка згідно наданого розрахунку заборгованості становить у загальному розмірі 121312, 44 дол. США, що еквівалентно 2843882,02 грн. Позивачем в свою чергу в межах положень ст. 16 ЦК України, спеціального Закону «Про іпотеку» обраний такий спосіб захисту порушеного права як звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах. Обрання такого судового способу захисту права банку, на думку суду, узгоджується, зокрема, і з статтями 572, 575 ЦК України, розділом 4 іпотечного договору, в тому числі з відповідною практикою, викладеною у постановах Верховного Суду України від 14.09.2016 року по справі № 6-1219цс16, від 02.11.2016 року по справі № 6-2457цс16, тощо. При цьому, оцінка майна за звітом ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» від 14.04.2017 року складає 12868733 грн., що є достатнім для задоволення вимог банку. Повноваження суб`єкта оціночної діяльності підтверджуються свідоцтвом від 10.10.2013 року № 10948. Враховуючи викладене, вимоги банку є обґрунтованими та доведеними ним в процесі розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно матеріалів справи, 20.09.2019 року судом першої інстанції було ухвалено оскаржуване заочне рішення по справі, посилаючись на відповідні положення ст. 280 ЦПК України, які містять закріплені умови за наявності яких здійснюється заочний розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу, був обізнаний щодо перебування в провадженні Малиновського районного суду м. Одеса даної цивільної справи та здійснював відповідні процесуальні дій щодо подання та направлення клопотань, заяв, письмових пояснень по суті спору тощо, в тому числі й був обізнаний щодо призначених та відкладених судових засідань по справі, що вбачається з наявних в матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення із позначкою щодо отримання та підписом відповідача по справі. При цьому, 29.05.2017 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження справі (т. 1, а.с. 176), яке було розглянуто 15.06.2017 року безпосередньо в судовому засіданні, в яке ОСОБА_1 в свою чергу, не з`явився, у зв`язку із чим було відкладено розгляд справи на іншу дату. В подальшому, згідно наявних матеріалів цивільної справи, судом першої інстанції неодноразово у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України, вчинялися дії, спрямовані на повідомлення останнього про дату та час судового засідання, шляхом направлення відповідної судових повістки про виклик (т. 2, а.с. 6, 7, 13) на адресу, яка в свою чергу зазначалася безпосередньо відповідачем у направлених на адресу суду документах як засіб зв`язку. Вказані рекомендовані повідомлення поверталися на адресу суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». При цьому, будь-яких інших засобів зв`язку відповідачем в свою чергу повідомлено не було, в тому числі й щодо зміни місця проживання/перебування.

Згідно правових висновків ВС викладених в постанові від 18 березня 2021 року по справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 по справі? № 10/249-10/19 та від 15 червня 2020 по справі № 24/260-23/52-б).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення оскаржуваного рішення по суті спору, відповідач неодноразово звертався на адресу суду із заявами про перегляд заочного рішення, та вся кореспонденція, яка направлялася судом першої інстанції на адресу відповідача по справі, неодноразово поверталася із позначкою «за закінченням терміну зберігання», що в свою чергу, враховуючи сукупність встановлених обставин справи та систематичність повернення не триманої поштової кореспонденції, зважаючи на відсутність відповідного повідомлення останнім щодо зміни місця проживання/перебування, свідчить про навмисне ухилення відповідача від отримання даної кореспонденції. При цьому, копію оскаржуваного рішення суду було отримано останнім 09.10.2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою безпосередньо ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 20) та спростовує відповідні доводи апелянта в цій частині.

Матеріалами справи в свою чергу також встановлено, що в забезпечення виконання відповідних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 2007/13-2.06/344, 05.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно: нежилу будівлю кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене іпотечне майно, згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.2004 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. При цьому, з наявного витягу в свою чергу також вбачається, що підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно, був договір дарування № 2218 від 13.05.2003 року, а тому відповідно у розумінні положень ст. 57 СК України, дане майно є особистою приватною власністю останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За наведених обставин справи, доводи апелянта щодо належності даного майна на момент укладення 05.06.2007 року іпотечного договору також відхиляються апеляційним судом.

Разом з тим, відповідними положеннями даного іпотечного договору, укладення якого в свою чергу не спростовується відповідачем по справі, передбачено право банку здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, а саме п. 2.4.3 договору. У разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України, зокрема ЗУ "Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування» тощо (п. 2.4.7). (т. 1, а.с. 16-19).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, позичальник ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у відповідності до положень укладеного кредитного договору від 01.06.2007 року належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 30.05.2015 року виникла відповідна заборгованість по кредиту. Даний розрахунок заборгованості було долучено позивачем в якості додатків до позовної заяви та наявний в матеріалах справи, при цьому був доведений до відома відповідачів по справі, що в свою чергу вбачається з матеріалів, в тому числі поданих останніми відповідних пояснень по суті справи, однак даний розрахунок заборгованості відповідачем по справі жодними чином не спростовано. Натомість, апелянт стверджуючи про наявність безпідставного завищення суми заборгованості, будь-якого альтернативного розрахунку на адресу суду протягом всього періоду перебування справи в провадженні Малиновського районного суду м. Одеса (понад 2-х років) та безпосередньо в суді апеляційної інстанції надано не було.

Окрім наведеного, слід зазначити також, що матеріали справи в свою чергу містять й відповідні копії направлених банком на адресу позичальника ОСОБА_2 та іпотекодавця ОСОБА_1 досудових вимог-повідомлень щодо наявності певної заборгованості по кредиту та необхідності здійснення погашення такої. При цьому, зі змісту даних вимог в тому числі вбачається відповідне повідомлення щодо можливості здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов укладеного іпотечного договору, у випадку непогашення виниклої заборгованості (т. 1, а.с. 21-23, 29-30). Згідно копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, вимога від 04.07.2014 року була отримана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.07.2014 року (т. 1, а.с. 24-25); вимога від 05.02.2015 року отримана 14.02.2015 року (т. 1, а.с. 35-36). Тобто, останні були обізнані та належним чином сповіщені щодо виникнення відповідної заборгованості по кредиту, необхідності погашення такої, в тому числі й щодо вчинення банком передбачених безпосередньо укладеним іпотечним договором дій, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що в свою чергу спростовує відповідні доводи апелянта в цій частині, а саме щодо необізнаності, не направлення банком та неотримання вказаних досудових вимог.

За положеннями ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

За наведених обставин справи в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України приходить до висновку щодо наявності підстав для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік