РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/6291/22

Провадження № 2/293/39/2024

02 квітня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача адвоката Пулинець Б.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Черняхівської селищної ради, як органи опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ ПОЗОВУ

13.06.2022 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, за змістом якого просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в шлюбі з ОСОБА_2 у нього народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбне життя із ОСОБА_2 не склалось у зв`язку із різними поглядами на життя та виховання спільної дитини. Позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_2 виник спір з приводу визначення місця проживання сина.

Вказує, що в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме із ним в столиці України в м. Києві, оскільки син матиме всі можливості для навчання та розвитку. Позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не має самостійного заробітку, власного житла, проживає разом із своєю матір`ю в селі. Вважав, що ОСОБА_2 не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

20.11.2023 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №752/6291/22 передана судді Збаражському О.М. для розгляду.

Ухвалою від 23.11.2023 суд прийняв до розгляду цивільну справу №752/6291/22, призначив підготовче засідання на 14.12.2023. Залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - службу у справах дітей Черняхівської селищної ради, як орган опіки та піклування, та зобов`язав орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради подати суду письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою місця проживання батька.

14.12.2023 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні, судове засідання відкладено на 17.01.2024.

17.01.2024 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні, судове засідання відкладено на 31.01.2024.

Ухвалою від 31.01.2024, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання на 22.02.2024.

Ухвалою від 22.02.2024, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання на 22.02.2024.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.03.2024 підготовче провадження у цивільній справі №752/6291/22 закрито та призначено судовий розгляд справи по суті на 02.04.2024.

02.04.2024 в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, згідно поданої 01.04.2024 заяви просила розглядати справу без її участі, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю.

Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком (а.с.150, 151, 167, 170, 185, 186, 187).

Відповідно до листа від 08.08.2023, служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації зазначила, що позбавлена можливості надати висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 за адресою місця проживання батька, оскільки дитина проживає разом із своєю матір`ю в АДРЕСА_2 на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.04.2023 у цивільній справі №293/551/22, що залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 27.06.2023 (т. 2 а.с. 50-51).

Служба у справах дітей Черняхівської селищної ради звернулась до суду із листом від 16.01.2024, згідно якого вказала, що висновок органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 за адресою батька не можливо надати, оскільки ОСОБА_2 разом із сином на території Горбулівського старостинського округу не проживають (т.2 а.с.132).

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

01.02.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №150, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 01.02.2019 (т. 1 а.с.12).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 06.09.2019 (т.1 а.с.13).

Відповідно до договору оренди від 29.04.2022 ОСОБА_1 орендував квартиру в строком на 6 місяців за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1а.с.14);

Зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 7-8).

Згідно довідки, виданої закладом дошкільної освіти №266 державного підприємства «Антонов», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував заклад дошкільної освіти №266 з вересня 2021 року по 24.02.2022 (т.1 а.с.15);

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 , 29.06.2022 ОСОБА_2 звернулась до Святошинського управління поліції ГУНП в м.Києві з приводу видачі неправдивої довідки директором закладу дошкільної освіти №266 (т.1 а.с.70);

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Горбулівського старостинського округу від 28.06.2022, ОСОБА_2 з вересня 2021 року проживає в АДРЕСА_2 , в будинку матері ОСОБА_6 , 1959 року народження, разом із дитиною по дату видачі довідки. Компрометуючих даних на ОСОБА_2 сільська рада не має (т.1 а.с.83);

Згідно акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 від 05.07.2022 встановлено, що ОСОБА_2 проживає в приватному будинку в АДРЕСА_2 , що складається з 3 кімнат. Дитина має окрему мебльовану кімнату, посезонний одяг та взуття, іграшки, засоби гігієни. В будинку проживають також мати відповідача - ОСОБА_6 , 1956 року народження; стосунки в сім`ї доброзичливі (т.1 а.с.88-89);

Згідно акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 від 19.07.2022 встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі, яку винаймає, що за адресою: АДРЕСА_1 , розміщена на 9 поверсі 11 поверхового будинку, складається з 2 кімнат. Для дитини наявна окрема кімната, у якій є двоспальне ліжко, стіл, шафа для речей (т.1 а.с.113-114);

Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.04.2023 у справі №293/551/22, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.169-180, т. 2 а.с.40-49);

Відповідно до листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби від 07.02.2023, на примусовому виконанні відділу перебуває виконавче провадження №70184742 що видав Черняхівський районний суд Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 гривень щомісячно; станом на 06.02.2023 ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі становить 84193,55 гривень (т.1 а.с. 197-201);

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

V. МОТИВИ СУДУ та ОЦІНКА ДОКАЗІВ

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.04.2023. Крім того рішенням суду визначено місце проживання дитини сторін - ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 . Вказаним рішенням суду з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради №73 від 15.07.2022, встановлено, що матір`ю дитини ОСОБА_2 створено належні умови для виховання та розвитку дитини; не встановлено жодних обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини або обставин, що вказують на зміну обставин, які б суперечили інтересам дитини; також не встановлено протиправної поведінки матері у відношенні до малолітньої дитини, що давали підстави для відмови їй у визначенні місця проживання сина разом із нею. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.06.2023.

Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач не надав суду доказів того, що він може забезпечити належні умови проживання для дитини: наявність окремої мебльованої кімнати, наявність одягу та взуття відповідного розміру та сезону, іграшок, засобів гігієни, адже доказів того, що позивач нині проживає за адресою за якою просить визначити місце проживання дитини, суду не надано (термін дії договору оренди житла закінчився 26.10.2022). З вказаних підстав, суд не приймає до уваги акт обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 складеного службою у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 19.07.2022.

Крім того, позивач не надав суду жодних доказів реальної можливості матеріально утримувати малолітнього сина, позивач має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина.

Між тим, суд зазначає, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо виховання дитини і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача власного житла, такі є необґрунтовані, оскільки ОСОБА_2 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Діюче законодавство не містить вимог щодо необхідності для того з батьків, з ким визначено місце проживання дитини, мати у власності нерухоме майно.

Також позивач не довів належними та допустимими доказами належне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, переважну прихильність дитини саме до нього як до батька, як і не довів обставин, які б унеможливлювали подальше проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Посилання позивача про те, що ОСОБА_2 ставиться байдуже до власної дитини та не виконує свої батьківські обов`язки є необґрунтованими, оскільки ці обставини повідомляє лише позивач, проте вони нічим не підтверджуються, а отже не можуть бути підставою для розлучення матері із сином.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaariv. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)

Отже, зважаючи на встановлені обставини та досліджені докази, в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою, її інтереси та її вікові потреби, тісний зв`язок дитини з матір`ю, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, створення матір`ю для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дитини усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд не вбачає підстав для визначення місця проживання дитини разом із батьком - ОСОБА_1 , оскільки вважає, що це не буде відповідати інтересам дитини та не буде ефективним способом захисту її прав.

Таким чином, враховуючи, що на даний час судом не встановлено підстав для визначення місця проживання дитини разом з батьком, суд дійшов висновку про відмову в позові.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_4

Треті особи:

служба у справах дітей та сім`ї

Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 58,

служба у справах дітей Черняхівської селищної ради

адреса місцезнаходження: 12301, Житомирська область, смт Черняхів, майдан Рад,1,

Повне рішення суду складено та підписано 11.04.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ