Провадження № 22-ц/801/755/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 рокуСправа № 127/35311/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/35311/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Сичука М.М.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 року. Від шлюбу у сторін по справі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після розірвання шлюбу народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/2163/23 задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про видачу судового наказу та видано судовий наказ від 03.02.2023, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач вважає, що визначений судовим наказом від 03.02.2023 року розмір аліментів на утримання дітей є доволі великою сумою, так як він намагається сумлінно працювати та захищати нашу Україну від ворога, тому все одно буде перебільшувати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Крім того, позивач зазначає у позові, що має великі проблеми зі здоров`ям, і про це відомо стягувачу аліментів ОСОБА_2 . Як зазначає позивач з 2012 року позивач систематично проходить лікування, неодноразово перебуває на стаціонарному лікуванні в лікарні ДУ ТМО МВС України по Вінницькій області, де відповідно до діагнозу і постанови військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання визнаний обмежено придатним та протипоказано роботи пов`язані з нічним чергуванням та значним фізичним навантаженням. Також під час лікування в лікарні ДУ ТМО МВС України по Вінницькій області йому було встановлено діагноз гіпертонічної хвороби II ступеня, із гіпертензивними кризами, ризик високий. Систематично проходить лікування в неврологічному відділені КНП «Вінницька Міська клінічна лікарня №1» з приводу Остеохондрозу хребта, а саме дифузний остеохондроз хребта, переважно поперекового відділу, ускладнений патологією між хребцевих дисків L3-L4, L5-S1, з вираженим стійким корінцевим синдромом, з слабкістю розгиначів правої ступні, порушенням стато-динамічної функції хребта, ходи. В 2022 році у нього виявлено захворювання: правобічна коса пахова грижа, оперативне втручання, що у зв`язку із попередніми діагнозами мало значні складнощі та ще більше погіршило його стан здоров`я.

Також позивач зазначає, що на його утриманні перебуває непрацездатна особа мама ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено групу інвалідності та протипоказано значне фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.

Окрім вищезазначеного, позивач зазначає, що ОСОБА_2 при зверненні із заявою про видачу судового наказу не доведено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебувають на утримані матері, адже сторони проживають спільно за однією адресою на території України та відповідач постійно надає кошти на утримання дітей.

Позивач звертає увагу суду, що на час тимчасового перебування у м. Шауляй, Литовської Республіки, ОСОБА_2 в повній мірі забезпечена та отримує поважну суму, всі необхідні соціальні виплати і компенсації, соціальні допомоги, допомоги на дітей, від Відділу соціальних виплат і компенсацій адміністрації самоврядування м. Шауляй, Литовської республіки. Тобто ОСОБА_2 одночасно отримує поважну суму аліментів і поважну суму соціальних виплат і компенсації, що на думку позивача є недопустимим, протизаконним.

Позивач зазначає, що відповідач, отримуючи соціальні виплати і компенсації від адміністрації самоврядування м. Шауляй, Литовської Республіки, не надала жодних документів, які могли б свідчити про будь-яке піклування про дітей, покупку одягу, засобів гігієни, оплату за оренду житла, оплату за відвідування розвиваючих гуртків та інше, чого не можна сказати про батька.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 , перебуваючи за межами країни шляхом стягнення великих сум аліментів, і одночасним отриманням соціальних виплат і компенсації в іншій країні, намагається позивача принизити як Захисника України, та інших громадян України, які перебувають на території України і все роблять для перемоги, створити все можливе, щоб позивач не міг придбати в край необхідні йому ліки та речі, за допомогою яких міг би працювати та захищати нашу України від ворога.

Позивач зазначає у позові, що на даний час у позивача значно збільшились витрати на лікування та особисту реабілітацію, потреби в засобах та речах з метою можливості хоч якось працювати, також збільшилась необхідність більшого догляду за непрацездатною матір`ю, а відповідач в свою чергу є повністю здоровою та працездатною людиною та жодних проблем із здоров`ям не має, працевлаштована та має велику заробітну платню, стягнень по виконавчим документам не має, також непрацездатних батьків, інших непрацездатних осіб, про яких вона піклується та їм допомагає, немає.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами вважає, що для забезпечення потреб дітей доцільним є змінити стягнення розміру аліментів до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, що не вплине на погіршення матеріального становища відповідача та не зменшить потреби дітей, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Рішенням Вінницького міського суду від 24 січня 2024 рокув задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що: судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи, також зазначає, що він є обмежено придатним та йому протипоказано роботи пов`язані з нічним чергуванням та значним фізичним навантаженням, вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання дітей з 1/3 до 1/8 всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є розумним, не суперечить нормам матеріального права та забезпечить справедливий баланс між правами його неповнолітніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дубінський Ю.Я. в інтересах ОСОБА_2 указує, що: рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують; позивачем не надано доказів погіршення його матеріального становища; доказів утримання позивачем матері, також отримання відповідачкою будь-якої грошової допомоги не звільняє позивача від його обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, від представника відповідачки адвоката Дубінського Ю.Я надійшла заява в якій останній просить провести розгляд справи у їх відсутність.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 9) та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 10). Шлюб між сторонами по справі розірвано на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 по цивільній справ №206/5066/2012.

Відповідно до судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 03.02.2023 у цивільній справ № 127/2163/23, з ОСОБА_1 стягується на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11).

За вказаним судовим наказом Другим відділом ДВС у місті Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) 10.01.2023 було відкрито виконавче провадження № 70998097 та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по вказаному виконавчому провадженні позивач має заборгованість станом на 31.03.2023 року в розмірі 17 531,44 грн. (а.с. 70).

Також судом встановлено, що наразі виконавче провадження №70998097 проводиться за місцем реєстрації відповідача а саме Липовецьким відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та згідно розрахунку станом на 15.01.2024 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 21500,08 грн. (а.с. 95).

Крім цього, судом встановлено, що з 25 березня 2022 року відповідач разом із дітьми були зареєстровані як тимчасові переселенці з гуманітарних питань, про що їм були видані відповідні документи. (а.с 36-46).

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжують дистанційне навчання в КЗ «Вінницький ліцей №12», хоча і перебувають за кордоном. Вони систематично відвідували он-лайн уроки. Наразі діти також продовжують дистанційне навчання у КЗ «Вінницький ліцей № 12», а також відвідують школу у Литві. На підставі Наказів від 28 квітня 2022 року директора Шяуляйської прогімназії «Гітарю» вони включені до списків учнів відповідно: син ОСОБА_9 - до 6-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1); донька ОСОБА_10 - до 1-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1). ОСОБА_2 в свою чергу уклала Договори №46 та №47 про навчання у вищезазначеній прогімназії. Донька Ніка відвідує гурток сучасного танцю «Dаnсе Міх» у Шяуляйському культурному центрі, старший син Віталій відвідує спортивний гурток по волейболу при школі (53-56, 92-93).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює за безстроковим трудовим договором № 119 від 27.05.2022 у ЗАО «Анцитра» прибиральницею. Відповідно до довідки про нарахування заробітної плати № 2022/07/01 від 19 липня 2022 року, а також довідки № 1 від 13 березня 2023 року отримує в середньому 500 євро доходу щомісячно. Відповідно до законодавства Литовської Республіки вона також отримує соціальні виплати на неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою №443 від 15 березня 2023 (а.с. 47-52).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі-Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У роз`ясненнях викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що:

«розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів».

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги зміною погіршенням його матеріального стану, оскільки стягнення з нього на користь відповідачки аліментів у розмірі 1/3 частки на утримання двох дітей ставить у нерівні умови його сім`ю та сім`ю відповідачки, однак доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей суду не надав.

Належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача.

Позивачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.

Ба більше, матеріали справи не містять доказів про дійсний рівень доходів позивача ні станом на час відкриття виконавчого провадження зі стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання дітей сторін, ні на теперішній час, за умови відкриття іншого виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстави, визначені статтею 192 СК України, для зменшення встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України).

Позивач є працездатною особою та зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою.

Виховання дитини одним з батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у цьому випадку на матір.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо неспроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Отже розмір аліментів, стягнутих згідно до судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 03.02.2023 у цивільній справ № 127/2163/23, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач став непрацездатний, хворіє, що у нього відсутні доходи, на забезпечення законних потреб дітей та суперечитиме їх інтересам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) указав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, урахував принцип розумності та справедливості, необхідність належного матеріального забезпечення дітей та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, при цьому визначений судовим наказом від 03.02.2023 року розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітніх дітей сторін, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун