У х в а л а

14 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 333/395/22

Провадження № 61-9753св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув у порядку письмового провадження матеріали справи

за участю

скаржниці - ОСОБА_1 (далі - скаржниця),

державної виконавиціКомунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі (далі - Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі) Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_2 (далі - державна виконавиця),

заінтересованих осіб - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_3 -

за скаргою скаржниці на бездіяльність державної виконавиці

за касаційною скаргою скаржниці на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року, ухвалене суддею Наумовою І. Й., і постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року,прийняту колегією суддів у складі Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Зміст скарги

1. 18 січня 2022 року скаржниця звернулася до суду зі скаргою, у якій просила:

1.1. Визнати неправомірною бездіяльність державної виконавиці щодо незняття арешту зі всього невизначеного нерухомого майна скаржниці, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (запис про обтяження № 13146075 від 22 жовтня 2012 року) при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;

1.2. Визнати неправомірною бездіяльність державної виконавиці щодо незняття арешту зі всього невизначеного нерухомого майна скаржниці (запис про обтяження № 13146086 від 22 жовтня 2022 року) при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

1.3. Визнати незаконною відмову у скасуванні арештів майна скаржниці, накладених у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3;

1.4. Зняти арешт і заборону відчуження всього невизначеного нерухомого майна скаржниці, накладених у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 13146075 від 22 жовтня 2022 року) і № НОМЕР_3 (запис про обтяження № 13146086 від 22 жовтня 2022 року).

2. Мотивувала вимоги так:

2.1. На виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі перебував виконавчий документ № 2-157, виданий 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ «Промінвестбанк» 26 179,79 доларів США та 58 665,99 грн боргу. На підставі вказаного виконавчого документа 14 серпня 2012 року відкрили виконавче провадження № НОМЕР_2. З метою забезпечення виконання рішення 22 жовтня 2012 року на майно скаржниці наклали арешт згідно з постановою № НОМЕР_2. 4 листопада 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV). Повторно виконавчий документ на виконання не надходив;

2.2. На виконанні у Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі перебував виконавчий документ № 2-157, виданий 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ «Промінвестбанк» 223,13 доларів США та 304,08 грн. На підставі вказаного виконавчого документа 14 серпня 2012 року відкрили виконавче провадження № НОМЕР_3. З метою забезпечення виконання рішення суду 22 жовтня 2012 року на майно скаржниці наклали арешт згідно з постановою №33797150. 4 листопада 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Повторно виконавчий документ на виконання не надходив;

2.3. 29 листопада 2021 року скаржниця, отримавши інформацію щодо суб`єкта з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, дізналася про накладення 22 жовтня 2012 року арешту на все невизначене її майно у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3;

2.4. 14 грудня 2021 року скаржниця через представника звернулася до начальника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про скасування арешту від 14 грудня 2021 року. 20 грудня 2021 року у листі-відповіді № 81881-18.3-34 їй повідомили, що виконавчі провадження № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 завершені згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, тому підстави для зняття арештів немає;

2.5. На адвокатський запит представника скаржниці Комунарський районний суд м. Запоріжжя повідомив, що дублікат виконавчого листа № 2-157 не видавав, заяви про видачу дублікатів виконавчих листів до суду не надходили. Виконавчий документ № 2-157 від 31 травня 2012 року, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя, 4 листопада 2013 року повернули стягувачу, який повторно не подавав його для виконання, а строк для цього сплив. Тому необхідність у забезпеченні виконання рішення суду відпала. Арешт майна безпідставний і невиправданий.

(2) Зміст ухвали суду першої інстанції

3. 7 лютого 2023 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні скарги. Мотивував ухвалу так:

3.1. Підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є завершення виконавчого провадження (стаття 50 Закону № 606-XIV);

3.2. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17);

3.3. Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIIIу редакції, чинній на час звернення скаржниці до ДВС для зняття арешту) не передбачає зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а вжиті виконавцем відповідно до цього Закону заходи з розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3.4. Стаття 59 Закону № 1404-VIIIпередбачає підстави для зняття державним виконавцем чи начальником ВДВС арешту з майна боржника. На момент подання скаржницею заяви до начальника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі про зняття арешту з її майна жодної підстави, передбаченої вказаною статтею, не було;

3.5. Державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV. Таке повернення не є підставою для зняття арешту з майна скаржниці. Її права державна виконавиця та начальник Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 не порушили. Тому слід відмовити у задоволенні вимог скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20).

(3) Зміст постанови суду апеляційної інстанції

4. 31 травня 2023 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції. Мотивував так:

4.1. Для виконання рішення від 21 лютого 2012 року у справі № 2-157/11 Комунарський районний суд м. Запоріжжя видав чотири виконавчі листи (том 2, а. с. 11) - по два на кожного з двох солідарних боржників (окремо для стягнення суми боргу та судових витрат);

4.2. Подання стягувачем виконавчого листа для примусового виконання рішення суду до одного із боржників перериває строк для такого виконання. У справі № 2-157/11 відсутня інформація щодо виконання (невиконання) виконавчих листів відносно іншого боржника - ОСОБА_4 (щодо нього стягувач теж їх отримав).

4.3. У матеріалах справи немає доказів того, що скаржниця погасила борг. Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченнямвиконавчого провадження, а рішення суду скаржниця не виконала, то підстави для зняття арешту з її майна відсутні.

4.4. Стаття 50 Закону № 606-XIV у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році, передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

4.5. Поверненнявиконавчого документа стягувачеві не є закінченнямвиконавчого провадження. Завершеневиконавче провадження неможна розпочати знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє права повторно його подати до примусового виконання.

4.6. Стаття 59 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду цієї справи судом першої інстанції,яка врегулювала зняття арешту з майна, непередбачає право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

4.7. Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги скаржниці про те, що встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив. Виконавчий лист відносно скаржниці суд не визнав таким, що не підлягає виконанню. Стягувач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

(4) Зміст касаційної скарги та відзиву на неї

5. 30 червня 2023 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року й ухвалити нове рішення, про задоволення скарги на бездіяльність державної виконавиці. Мотивувала касаційну скаргу так:

5.1. Суди не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановахВерховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13 (абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України).

5.2. Відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах з приводу того, чи перериває строк для примусового виконання виконавчого листа його пред`явлення одному із боржників.

5.3. Суди не звернули увагу на те, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа № 2-157, виданого 31 травня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, сплив 5 листопада 2014 року, тобто через рік з моменту прийняття 4 листопада 2013 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Цей документ повторно на виконання не надходив. Матеріали виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 були знищені через закінчення строків зберігання. Заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про видачу дублікатів виконавчих листів до Комунарського районного суду м. Запоріжжя не надходили.

6. 7 вересня 2023 року Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі подав відзив на касаційну скаргу скаржниці. Просив залишити судові рішення першої й апеляційної інстанцій без змін, а цю скаргу - без задоволення. Мотивував так:

6.1. Оскільки рішення суду скаржниця не виконала, то зняття арешту порушить права стягувача.

6.2. У разі повернення виконавчого документа стягувачу немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

6.3. 22 серпня 2012 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору. Стаття 50 Закону № 606-XIV передбачає, що наслідком завершення виконавчого провадження є, зокрема, зняття арешту, крім випадків, коли не стягнули виконавчий збір.

(5) Зміст ухвал суду касаційної інстанції

7. 19 липня 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу скаржниці без руху.

8. 7 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою скаржниці. Підставами касаційного провадження вказав абзац шостий частини другої статті 389 ЦПК України (суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права), оскільки:

8.1. Не врахували висновки, які сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів із різних підстав за законом є завершенням виконавчого провадження, після чого будь-які інші дії виконавець не вчиняє; незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу виконавчої служби, тому порушене право боржника слід захистити шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача;

8.2. Не врахували висновки, які сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13, про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав за законом є завершенням виконавчого провадження;

8.3. Відсутній висновок Верховного Суду за подібних правовідносин стосовно питання про те, чи перериває строк для примусового виконання виконавчого листа його пред`явлення одному із боржників;

8.4. Не врахували висновки, які сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, щодо визначення поважних причин пропуску строку звернення до суду.

9. 29 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

(6) Підстави передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

10. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Таке передання справи необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики у справах про зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Касаційні суди у складі Верховного Суду неоднаково застосовують одні і ті самі положення Законів № 606-XIV і № 1404-VIII у таких справах. Відповідно передбачуваності у застосуванні цих положень немає.

11. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина тертя статті 403 ЦПК України).

12. Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону (частина перша статті 30 Закону № 606-XIV).

13. Виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV).

14. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

15. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV).

16. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частини перша та друга статті 40 Закону № 1404-VIII).

17. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили скаржниці у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту на невизначене майно. Мотивували, зокрема, тим, що оскільки державний виконавець на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним. Тому відсутні підстави для зняття арешту, передбачені на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у 2014 році за статтею 50 Закону № 606-XIV і на час розгляду судом скарги скаржниці за статтею 59 Закону № 1404-VIII.

18. Верховий Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підтримує висновок судів попередніх інстанцій у цій справі (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 521/14329/20, в ухвалі від 14 вересня 2023 року у справі № 754/19209/21, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08).

19. Однак скаржниця у касаційній скарзі звернула увагу на те, що є також протилежний висновок щодо застосування положень Закону № 606-XIV і Закону № 1404-VIII, сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 522/8685/13:

19.1. За обставинами справи № 817/928/17 приватне підприємство звернулося зі скаргою на бездіяльність державного виконавця через невжиття ним заходів зі зняття арешту з майна підприємства. Обґрунтувало так:

- державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV;

- згодом державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу через неможливість встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника-юридичної особи на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV;

- виконавче провадження щодо боржника завершене, борг за виконавчим провадженням він погасив, але виконавець арешт не зняв. Відмова виконавця у знятті арешту з майна боржника порушує права останнього та суперечить законодавству.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 березня 2020 року прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду про відмову у задоволенні скарги та залишив в силі судове рішення суду першої інстанції про задоволення скарги боржника. Мотивував так:

- згідно зі статтею 30, частинами першою та другою статті 50 Закону № 606-XIV як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав є завершенням виконавчого провадження, після чого ніякі інші дії державний виконавець не вчиняє;

- незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби; тому порушене право боржника слід захистити шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

19.2. За обставинами справи № 522/8685/13 боржник звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця через невжиття ним заходів для зняття арешту із земельних ділянок, які боржник хоче відчужити. Обґрунтував скаргу так: виконавчий документ повернули стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV; стягувач у визначений строк повторно не пред`являв виконавчий лист до виконання; тому обмеження на розпорядження майном втратили юридичне значення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 8 червня 2022 року прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду та скерував справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Мотивував так:

- згідно з частиною першою статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: - закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 49 цього Закону; - повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 48 цього Закону;

- як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав є завершенням виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону № 606-XIV, чинному на час виникнення спірних правовідносин. Ця стаття, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника;

- справу слід передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, бо він не встановив, коли виконавчий лист повернули стягувачу, не з`ясував, коли знищили виконавче провадження, не врахував, що знищують завершені виконавчі провадження, та не вирішив питання про зняття арешту з нерухомого майна, коли виконавче провадження завершене.

20. Аналогічний висновок до тих, на які звернула увагу скаржниця у касаційній скарзі, сформулював також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22.За обставинами тієї справи боржниця звернулася зі скаргою на бездіяльність державного виконавця через невжиття ним заходів зі зняття арешту з її майна. Обґрунтувала так:

- державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення (пункт 2 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV у редакції 2010 року);

- арешт майна безпідставно обмежує право боржниці на вільне розпорядження ним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 10 січня 2024 року прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду про відмову у задоволенні скарги боржниці та залишив в силі судове рішення суду першої інстанції про задоволення скарги. Мотивував так:

- виконавче провадження завершене 30 грудня 2010 року, оскільки виконавчий лист повернули стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення;

- суд першої інстанції правильно виснував про наявність підстав для задоволення скарги, бо державний виконавець не виконав вимоги статті 38 Закону № 606-XIV у редакції, яка була чинною станом на 30 грудня 2010 року, та, повертаючи виконавчий документ стягувачу, не зазначив про скасування арешту, накладеного на майно боржниці;

- з моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 12 років, виконавче провадження вже знищене за закінченням строку його зберігання;

- за таких обставин арешт на майно боржниці та заборона його відчуження є невиправданим втручанням у право на мирне володіння цим майном, позбавленням можливості вільно користуватися та розпоряджатися ним (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 серпня 2022 року у справі № 2-5422/11).

21. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

22. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

23. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, § 31, 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, § 65)).

24. Оскільки у практиці Касаційного цивільного та Касаційного адміністративного судів у складі Верховного Суду має місце неоднакове застосування положень Законів № 606-XIV і № 1404-VIII у справах про зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві, то забезпечити єдність такої практики неможливо без застосування повноважень Великої Палати Верховного Суду. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передає цю справу для відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформульованого у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Такий відступ має полягати у висновку, який неодноразово викладав у постановах Верховний Суд у складі колегій суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду (див. пункт 18 цієї ухвали), і підтримали суди першої й апеляційної інстанцій у справі № 333/395/22, відмовляючи скаржниці у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту на невизначене майно. Інакше кажучи, якщо виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним, і відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Останній, якщо вважає, що для продовження виконання виконавчого документа немає підстав, може ініціювати вирішення питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України), і зняття арешту з майна з цієї підстави.

Керуючись статтями 260, 261, 402-404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в :

передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_2 (далі - державний виконавець) за участю заінтересованих осіб - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра), правонаступником якого є Комунарський ВДВС в м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_3 - за касаційною скаргою скаржниці на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук