Справа №336/3135/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А. розглянула позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності на частку, стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку 01.04.2024 звернулася до суду з позовною заявою, за змістом якої просить:

1) у порядку поділу майна подружжя виділити відповідачу автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», автобус, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

2) стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 206 250,00 гривень.

Справу передано в провадження визначеного головуючого судді 04.04.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024.

Суддя, перевіривши виконання вимог ст.175-177 ЦПК України, встановила, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.4-5 ч.3 ст. 175, ч.5 ст.177 ЦПК України позовна заява повинна містити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, як передбачено ч.6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Так, додатки, долучені до позовної заяви, не підтверджують актуальної інформації щодо зареєстрованого права власності відповідача на вказане рухоме майно: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», автобус, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , адже дані, зазначені у копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не свідчать про дійсного власника транспортного засобу та приналежність його на праві власності ОСОБА_2 .

За змістом позовної заяви позивачка звертається із позовом про «поділ майна подружжя, припинення права власності на частку, стягнення компенсації». Натомість, в її обґрунтуванні стороною позивача із посиланням на релевантну практику Верховного Суду зазначено про застосованість такого способу захисту, як залишення транспортного засобу у власності та користуванні фактичного власника та виплату відповідної компенсації.

Разом з цим, ОСОБА_1 заявлено вимогу про виділення відповідачу автомобіля, без визнання його об`єктом спільної сумісної власності подружжя та припинення частки позивачки у даному праві спільної сумісної власності на майно. Таким чином, належне обґрунтування обраному способу захисту не наведено, а формулювання позовних вимог суперечить мотивуванню позовної заяви.

Суддя звертає увагу на тому, що у третьому абзаці мотивувальної частини позовної заяви зазначено про приналежність спірного майна позивачу, а не відповідачу.

Слід зауважити, що згідно з ч.1 ст.15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, за положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не викладено в позовній заяві обставин, які були б підставою для визнання права власності на спадкове майно саме в судовому порядку.

Існування іншого судового провадження (в часі раніше) не свідчить про збереження спору на час звернення до суду.

Тобто, в який спосіб порушено права та законні інтереси позивачки, у позовній заяві не обґрунтовано із зазначенням доказів цієї обставини, не зазначено, чи відповідач відмовив у наданні згоди, тобто, між сторонами дійсно виникли спірні відносини, що й стало підставою для звернення до суду.

Слід зауважити, що згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно з п.1, 2, 10 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Так, відповідно до змісту позовної заяви ціну позову визначено у сумі 206 250,00 гривень.

Разом з цим, позовна заява містить дві вимоги майнового характеру, спрямовані на поділ майна подружжя.

З них одна стосується реалізації права власності на автомобіль вартістю 412 500,00 гривень, а одна - стягнення з відповідача компенсації у розмірі 1/2 цієї вартості (206 250,00 гривень).

З цього приводу відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України суддя враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, пр. 14-182цс21. За змістом ч.5 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 визначається з урахуванням вартості спірного майна.

За положеннями ч.1,2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За змістом п.1.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу дорівнює 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що обидві позовні вимоги спрямовані на поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір за кожну з них треба визначати згідно з п.1.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону №3674-VI у редакції, чинній на час звернення до суду.

Проте, суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті, оскільки актуальна на час звернення до суду ціна позову не підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом ч.2 ст.181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Так, оцінка дійсної вартості майна має бути проведена із врахуванням норм ст.5,12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність".

Як вказано у ст.1 зазначеного закону, положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Тому точна ціна позову за розгляд майнової вимоги може бути визначена лише в разі встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна (транспортного засобу). Вказаної вимоги позивачка при зверненні до суду не дотрималась.

Довідка №08 від 16.02.2024 судового експерта О.В. Шахова, який має відповідну кваліфікацію з правом проведення товарознавчих експертиз згідно з наданою копією посвідчення, не доводить актуальної на час звернення до суду ціни позову. Вирахувана із посиланням на середню ринкову вартість транспортних засобів ціна позову не може бути взята до уваги судом. Надана довідка ринкової вартості транспортного засобу не є висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст. 177 ЦПК України копії всіх доданих позивачкою доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не засвідчені належним чином.

Так, на наявних копіях доказів міститься підпис іншої особи, із зазначенням прізвища та ініціалів, дати засвідчення, що відрізняється від дати звернення до суду.

Підтвердження повноважень особи, що засвідчила додатки до позовної заяви, не додано.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з цим, копія полісу (додаток №) не є доступною для сприйняття та не дозволяє зробити висновки про повний зміст документа. Цей недолік також підляга усуненню.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як вказував Європейський суд з прав людини у рішенні «Креуз проти Польщі» ((CASE OF KREUZ v. POLAND, за заявою № 28249/95 від 19.06.2001) «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

За змістом ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху в порядку ст.185 ЦПК України, із наданням десятиденного строку для усунення вказаних недоліків з дня вручення ухвали.

Керуючись ст. 175-177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності на частку, стягнення компенсації, - у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши стороні позивача строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання позовної заяви, доказів на підтвердження вартості спірного майна та його приналежності на час звернення до суду, доказів сплати судового збору або подання клопотання про відстрочення / розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру / звільнення від його сплати, з урахуванням ціни позову та належним чином засвідчених доказів (або оригіналів доказів).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (04.04.2024) та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А. Вайнраух