провадження № 22-ц/824/659/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя, у якому просив:

- визнати за банком право іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 20 серпня 2008 року;

- внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , про обтяження вказаного приміщення.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, у якій представник банку просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що 20 серпня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10-29/8357, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 124 777 долари США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення - 19 серпня 2027 року. Кредит надано на фінансування будівництва житла відповідно до договору № 92 про участь у Фонді фінансування будівництва від 11 серпня 2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансовою компанією СПКМ -1»

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору визначено, що Кредитор укладає в день укладення цього Договору - з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , для придбання якого, згідно з п 1.2 договору кредиту надається кредити.

В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки від 20 серпня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №1386, за умовами п. 1.1. якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором №10-29/8357 від 20 серпня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майнових прав та обовязків за передавальним актом від 15 вересня 2019 року є АТ «Альфа-Банк». В подальшому, 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «СЕНС БАНК».

Однак, будинок, у якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, наразі введено в експлуатацію, змінено нумерацію будинку та квартири. Фактично ОСОБА_1 постійно проживає в квартирі №69 , однак Іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки та введення його в експлуатацію не повідомив, чим порушив права банку.

Наразі предмет іпотеки не перебуває під Іпотекою Банку, а ОСОБА_1 , розуміючи про наявність заборгованості за кредитним договором не повідомив банк про оформлення права власності на квартиру.

Позивач вважає, що вищевказане майно може бути відчужене відповідачем третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

При цьому, АТ «Сенс Банк» не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки забезпечення позову стосується саме об`єктів нерухомості, а не грошових коштів на рахунках відповідача, що може призвести до настання реальних збитків спричинених забезпеченням позову. Наслідком забезпечення позову є лише обмеження прав щодо відчуження відповідачем спірного майна, що і являється метою забезпечення позову шляхом накладення арешту та не може спричинити жодні збитки для останнього.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року заяву представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Ременюк Тетяни Олександрівни про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Савчака Ярослава Олеговича, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року.

Апелянт зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що у власника є намір відчужити квартиру АДРЕСА_1 , а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, представник банку не довів, що у ОСОБА_1 існує заборгованість перед банком, а тому ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно апелянта є незаконною та має бути скасована.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник АТ «СЕНС БАНК» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, так, як в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки існує ризик відчуження майна, яке є об`єктом спірних правовідносин у даній справі. Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, предметом якого є визнання за АТ «СЕНС БАНК» прав іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 20 серпня 2008 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

При цьому, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345240500 від 05 вересня 2023 року та не заперечується апелянтом.

За таких умов, на думку апеляційного суду, вимога надання банком доказів щодо доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном призведе до застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, доводи скаржника щодо обов`язку заявника (позивача) додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення судом позову, є неприйнятними.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав апелянта оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Савчаком Ярославом Олеговичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 09 квітня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова