Справа № 367/5330/21
Провадження №2/367/937/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зазначивши, що 09 жовтня 2004 року з відповідачем перебувала в шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням №367/7612/18 суду від 25.03.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Однак на даний час виникла необхідність стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 , з наступних підстав. 17.01.2020 року у неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено дослідження зору та виявлено недоліки, що потребували та потребують витрат значних коштів. Разом з тим, 22.02.2021 року дослідженням Магнітно-резонансної томографії було виявлено, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 мають місце: МР картина перенесеного травматичного повного летерального вивиху наколінника з контузією його медільних відділів та латерального виростку стегнової кістки, розтягнення медіального утримувача наколінника, зовнішнього наколінника, зовнішнього нахилу наколінника, синові ту лівого колінного суглоба, набряку параартикулярних м`яких тканин, препатерлярного та супрапателярного бурситу, незначного бурситу напівперетинчастого м`язу, розриву заднього рогу медіального меніску Stoller За. В зв`язку з дослідженням дитині встановлено діагноз: Латеральна нестабільність, пошкодження хряща медіального виростку стегнової кістки (Оутербрідж 2а) лівого колінного суглоба та 03.03.21 року виконано оперативне втручання: Артроскопічна пластика MPFL та дебрідмент пошкодженої частини хряща лівого колінного суглоба, після чого встановлено курс і реабілітації: Механотерапія - № 10, масаж - № 10, електроміостимуляція - № 10. Реабілітація при такому діагнозі потребує значних коштів, які вона не має можливості заробити, оскільки, виховує своїх дітей самостійно, тим більше відповідач батько ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дітей. Так, з метою лікування сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 змушена була за власний кошт оплачувати лікування зору та проведення лікування лівого колінного суглоба. Всього було витрачено 8805грн. на корекцію зору та 1300грн. на МРТ дослідження. Крім того, діагностована хвороба лівого колінного суглоба потребує проведення високовартісної реабілітації, на яку було витрачено 20831 грн. також 3.06.2021 року було проведено діагностику корона вірусу вартістю 600 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 768 грн.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що наведені в позові обставини та докази, надані позивачкою, не відповідають дійсності, тому вважає, що позов не підлягає до задоволення. Витрати на лікування сина ОСОБА_3 він та позивачка несли спільно, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю. Після розірвання шлюбу з нього на користь позивачки рішенням суду було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку за утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свій обов`язок по утриманню і вихованню дітей він усвідомлює і ставиться до нього відповідально. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Більше того, кошти на утримання дітей (аліменти) перераховував колишній дружині ще до прийняття судом рішення. Участь у вихованні дітей завжди брав та буде брати. У нього з дітьми добрі батьківські стосунки, він любить синів, а вони його. Він намагається всіляко забезпечувати дітей, дбає про їх фізичний стан та духовний розвиток. Не дивлячись на те, що він сплачує аліменти, він повністю несе додаткові витрати, в тому числі і пов`язані з лікуванням дітей. Крім того, періодично ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом з ним, окремо від їх матері. Так, на протязі останніх двох років діти жили з ним 8 місяців у 2020 році, із січня по серпень 2020 року. Також діти жили з ним 2 місяці у 2021 році, із червня по серпень 2021 року. Однак аліменти на користь позивачки з нього стягувались і від їх отримання ОСОБА_1 не відмовлялась. Кошти вона витрачала на свої потреби, дітям грошей не передавала. З метою усунення перешкод, які створює позивач у спілкуванні з меншим сином змушений був звернутися з позовом до Ірпінського міського суду. Стосовно начебто оплати позивачкою одноособово витрат на лікування хвороби сина ОСОБА_3 зазначає наступне. У січні 2020 року ОСОБА_7 жив з ним і знаходився на його утриманні. ОСОБА_1 в цей час проживала окремо. До лікаря-офтальмолога у зв`язку з погіршенням зору 17.01.2020 року сина повіз він. Про це свідчить запис лікаря в медичній картці ОСОБА_3 : « ОСОБА_9 телефон НОМЕР_1 », куди позивачка чомусь дописала ім`я і телефон ОСОБА_7 . Після встановлення синові діагнозу на підставі призначення лікаря для виправлення недоліків зору він купував Денисові контактні лінзи та розчин для них в магазині оптики по АДРЕСА_1 17.01.2020 року, 29.10.2020 року, 02.11.2020 року, 03.01.2021 року, 22.03.2021 року, 02.07.2021 року. Всього на суму 3965 гривень. Після ознайомлення з копіями товарних чеків, наданих позивачкою на підтвердження витрат на лікування сина, він звернувся до ФОП ОСОБА_10 і отримав пояснення про те, що походження зазначених товарних чеків вона підтвердити не може. На придбані товари нею видаються товарні чеки іншої форми, такі, як видані йому, які підписуються продавцем і завіряються печаткою. Так як надані позивачкою товарні чеки з «Оптики на Енергетиків» є безіменними, містять підпис не ФОП ОСОБА_10 , а іншої особи, ці товарні чеки не можуть бути належним доказом понесених ОСОБА_1 витрат на лікування сина. Після отримання ОСОБА_3 травми лівого коліна, сина до Медичного центру «Інститут спортивної травматології» возив також він. Він також оплачував надані медичні послуги та придбані для реабілітації препарати. Натомість ОСОБА_1 намагається використати видані Медичним центром «Інститут спортивної травматології» акти про надані медичні послуги, які випадково у неї опинились, на власну користь. Те, що сина з травмою коліна до лікаря-травматолога возив він і саме він проводив оплату наданих послуг, підтвердить ОСОБА_3 . Всі обставини лікування сина, дані про призначений курс лікування, медичні препарати, тощо відображені в медичній документації ОСОБА_3 , яка знаходиться в Центрі спортивної травматології та відновлювальної медицини Національного університету фізичного виховання і спорту України. Лікарі та медичні сестри підтвердять те, що ОСОБА_7 приїздив на процедури з ним. Таким чином, посилання ОСОБА_1 на начебто понесені особисто нею витрати на лікування колінного суглоба сина ОСОБА_7 не відповідають дійсності. Позивачка на підтвердження витрат на лікування сина надала лише копії чеків та квитанцій, зазначивши при цьому, що оригінали цих чеків та квитанцій знаходяться у нього. Однак доказів необхідності такого лікування - медичної документації, - ОСОБА_1 не надала. В її позовній заяві взагалі відсутнє посилання на медичну документацію, бо позивачці не відомо, де знаходяться медичні картки ОСОБА_7 . Він не заперечує участь позивачки у витратах на лікування дитини. Однак доводи позивачки про те, що він не бере участі в матеріальному забезпеченні дітей і їй доводиться самій дбати про них, в тому числі і повністю оплачувати лікування старшого сина, є абсолютно безпідставними. Враховуючи, що наведені в позові обставини не відповідають дійсності, ОСОБА_1 не надала і не може надати через їх відсутність доказів того, що вона одноособово понесла додаткові витрати в розмірі 31 536 гривень на лікування сина ОСОБА_3 , вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог згідно якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 19 878грн (4110грн +15768грн) так як на реабілітацію та лікування дитини нею було понесено додаткові витрати, що не були заявлені в позовній заяві на загальну суму 8220грн., так половина від цієї суми становить 4110 грн.

В судове засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Орел Р.В. подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, просить суд задовольнити та стягнути з нього не більше 50% заявленої суми.

Дослідивши письмові матеріали справи заслухавши пояснення сторін, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_11 змінено прізвище на « ОСОБА_12 ».

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2018 року до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 та 27 листопада 2031 року відповідно.

Згідно довідки Д5-21 від 02.03.2021 Центру спортивної травматології та відновлювальної медицини національного університету фізичного виховання спорту України ОСОБА_3 , 2005 року народження поставлено діагноз латеральна нестабільність надколінка лівого колінного суглоба.

Згідно виписаного епікризу № 148 Центру спортивної травматології та відновлювальної медицини національного університету фізичного виховання спорту України пацієнт ОСОБА_3 знаходився в центрі з 03.03.2021 по 05.03.2021. 03.03.2021 було виконано оперативне втручання. Згідно рекомендацій призначено ЛФК, курс реабілітації.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи медичні документи що додані до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме: його хворобою: латеральна нестабільність, пошкодження хряща медіального виростку стегнової кістки лівого колінного суглоба.

Позивач в позовних вимогах та своїх пояснення стверджує, що нею фактично були понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , в 2020 та 2021 роках, а саме, було здійснено: дослідження зору та проведення певного лікування, лікування пошкодженого колінного суглоба. Даний факт, підтверджується і долученими до матеріалів справи квитанціями та чеками про оплату лікування: лікарські послуги, купівля ліків так і витрати понесені на реабілітацію проведення відповідних досліджень, половину з яких, а саме: 19878грн (4110грн +15768грн) слід стягнути з відповідача.

З поданих позивачем до суду належних доказів, в підтвердження понесених витрат пов`язаних з лікуванням колінного суглоба неповнолітнього ОСОБА_3 та його реабілітації, вбачається, що за призначенням лікаря було проведено МРТ колінного суглоба в діагностичному центрі ТОВ "МЕДИСТАР» вартість дослідження 1300,00грн (з приєднаного чеку № 142611 від 22.02.2021 вбачається, що послуга оплачена), згідно товарного чеку було придбано тутор на колінний сустав на суму 900,00грн, згідно товарного чеку № 2 від 26.04.2021р. було придбано внутрішньосуглобовий в`язкоеластичний медичний виріб Reviscon mono 2,0% на суму 4500,00грн.

Крім того, в ТОВ Інститут спортивної травматології» пацієнту ОСОБА_3 було проведено реабілітацію (лікувальну фізкультуру): згідно акту про надані медичні послуги ОУ-03 від 19.03.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 19.03.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-03 від 05.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 05.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 07.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 07.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 14.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 14.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-02 від 21.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 21.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-06. від 24.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 24.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 26.05.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 26.05.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-03 від 07.06.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 07.06.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-03 від 11.06.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 11.06.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-02 від 14.06.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 14.06.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-01 від 16.06.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 16.06.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-01 від 18.06.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 18.06.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-02 від 14.07.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 14.07.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ- від 26.07.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 26.07.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 28.07.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 28.07.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-08 від 30.07.21 вартість послуги 400,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 30.07.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-02 від 03.09.21 вартість 3 послуг 1200,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 03.09.21.

Пацієнту ОСОБА_3 в ТОВ Інститут спортивної травматологій» було проведено послугу реабілітація (лікувальна фізкультура) та електроміостимуляція: згідно акту про надані медичні послуги ОУ-01 від 14.04.21 вартість послуги 550,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 14.04.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-01 від 21.04.21 вартість послуги 550,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 21.04.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 26.04.21 вартість послуги 550,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 26.04.2021,

Також, в ТОВ Інститут спортивної травматології» пацієнту ОСОБА_3 було проведено послугу параартикулярна інвазивна стимуляція місцевої регенерації: згідно акту про надані медичні послуги ОУ-04 від 09.04.21 вартість послуги 3000,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 09.04.2021, згідно акту про надані медичні послуги ОУ-07 від 12.04.21 вартість послуги 15000,00грн оплачено згідно фіскального чеку від 12.04.2021,

Суд не бере до уваги подані позивачем акти: про надання медичних послуг по реабілітації ОУ- від 04.06.2021р. ціна 400,00грн; про надання медичних послуг по реабілітації ОУ- від 28.05.2021р. ціна 400,00грн; про надання медичних послуг по реабілітації ОУ- від 12.05.2021р. ціна 400,00грн; та про надання медичних послуг ОУ- від 26.03.21 послуги: реабілітація (лікувальна фізкультура) ціна 350,00грн та електроміостимуляція ціна 200,00грн; про надання медичних послуг ОУ- від 31.03.21 послуги: реабілітація (лікувальна фізкультура) ціна 350,00грн та електроміостимуляція ціна 200,00грн; про надання медичних послуг ОУ- від 09.04.21 послуги: реабілітація (лікувальна фізкультура) ціна 350,00грн та електроміостимуляція ціна 200,00грн; про надання медичних послуг ОУ- від 02.04.21 послуги: реабілітація (лікувальна фізкультура) ціна 350,00грн та електроміостимуляція ціна 200,00грн, - оскільки вказані акти подані без підтвердження оплат вказаних послуг, чеків якими б підтверджувалися оплата призначених послуг позивачем не надано.

Позивач зазначає, що 17.01.2020 року у неповнолітнього ОСОБА_3 було проведено дослідження зору та виявлені недоліки, що потребували та потребують витрат значних коштів, однак суду не надано жодного належного доказу, згідно якого було визначно у ОСОБА_3 вади зору, які потребували б додаткових витрат, крім того, не подано суду жодних призначень для придбання будь яких ліків чи препаратів, пов`язаних із лікуванням зору у ОСОБА_3 , тому суд не бере до уваги подані чеки та копії чеків щодо оплати придбання ліків в магазині оптика, оскільки вони не містять даних що ліки купувалися за призначенням лікаря саме на потреби ОСОБА_3 . Крім того, товарні чеки від 09.05.2020р., 28.03.2020р., 20.02.2020р., 17.01.2020р. 03.01.2021р., 22.03.2021р., 15.05.2021р., 29.10.2020р., 02.11.2020р., 27.09.2020р., 25.08.2020р., 27.07.2020р., 15.06.2020р. за підписом ФОП ОСОБА_10 не містять печатки підприємця та оформлені не на встановлених бланках, як результат при огляді даних документів виникають сумніви у їх правомірності та законності.

Також суд не бере до уваги подані позивачем: чек від 03.06.2021р на суму 600,00грн щодо проведення діагностики коронавірусу, чек від 17.09.2021 на суму 1650,00грн щодо пломби Vitremer, лікування періодонтиту набір анти-снід, чек від 05.09.2021 на суму 450,00грн, чек від 08.09.2021р. на суму 450,00грн. оскільки, проведення даної послуги та її оплата не стосується предмету позову.

Суд звертає увагу, що в своєму відзиві відповідач вказує, що витрати на лікування сина спільно ніс з позивачкою. Позовні вимоги визнає частково.

Позивач не спростувала зазначене відповідачем проте, що неповнолітній ОСОБА_3 у січні лютому 2020 року проживав разом з відповідачем і знаходився на його утриманні. На призначення лікаря-офтальмолога у зв`язку із погіршенням зору у дитини відповідачем було витрачено 3965грн. на придбання контактних лінз та розчину для них, даний факт підтверджено також копіями товарних чеків, виданих ФОП ОСОБА_10 від 17.01.2020р. на суму 750,00грн, від 29.10.2020р. на суму 650,00грн., від 02.11.2020р. на суму 325,00грн, від 03.01.2021р. на суму 940грн, від 22.03.2021р. на суму 650,00грн, від 02.07.2021р. на суму 650,00грн.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як судом встановлено що на лікування та реабілітацію сина, зокрема по діагнозу: латеральна нестабільність надколінка лівого колінного суглоба, за поданим належними доказами позивачем було витрачено 20450,00грн, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати, які складаються із вказаних витрат в сумі 10225,00грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позову у межах заявлених вимог.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності.

У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 141, 150, 155, 180, 181, 185 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265, 352, 354, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_4 суму додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10325,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза