Номер провадження: 22-ц/813/684/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікін Денис Володимирович, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення об`єкту до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Одеська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт РНОНМ: 101, з описом об`єкта - «І» - мощення (цементна стяжка); № 1 - металева огорожа з хвірткою висотою 2,00 м.», що є підставою для внесення відповідних змін про право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру загальною площею 47,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та внесення змін до розділу на об`єкт нерухомого майна РНОНМ: 101, шляхом виключення з опису об`єкта «І» - мощення (цементна стяжка); № 1 - металева огорожа з хвірткою висотою 2,00 м.», а також зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом приведення об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до технічного паспорту, виготовлено КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 21.11.2012 року (РНОНМ: 101).

Позовна заява вмотивована тим, що державним реєстратором всупереч вимог законодавства та фактичним обставинам в розділі «Опис майна» при реєстрації права власності за ОСОБА_1 , на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , було зазначено: «І»- мощення (цементна стяжка); № 1 - металева огорожа з хвірткою висотою 2,00 м.», внаслідок чого ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності, шляхом встановлення огорожі з хвірткою за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій проведено таке будівництво, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року позовні вимоги Одеської міської ради задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт РНОНМ: 101, з описом об`єкта - «І» - мощення (цементна стяжка); № 1 - металева огорожа з хвірткою висотою 2,00 м.», що є підставою для внесення відповідних змін про право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру загальною площею 47,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та внесення змін до розділу на об`єкт нерухомого майна РНОНМ: 101, шляхом виключення з опису об`єкта «І» - мощення (цементна стяжка); № 1 - металева огорожа з хвірткою висотою 2,00 м.». Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом приведення об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до технічного паспорту, виготовлено КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 21.11.2012 року (РНОНМ: 101). Стягнено з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати у розмірі 5675,00 гривень (на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради, ).

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)відповідач не з`явився в судове засіданні, на якому було ухвалено спірне судове рішення, та не повідомив про причини своєї неявки відносного цього засідання, виходячи з того, що він не знав про існування судового засідання та не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання, оскільки судом взагалі судові повістки не направлялись;

2)судом першої інстанції проігноровано акт перевірки додержання вимог земельного законодавства від 26.04.2021, проведеного уповноваженим державою органом ГУ Держгеокадастру, де встановлено відсутність порушень земельного законодавства, та те, що земельна ділянка не захоплена та вхід до неї вільний, ігноровано те, що земельна ділянка відкрита для загального доступу і є прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , мешканці якого мають право на користування земельною ділянкою;

3)судом першої інстанції проігноровано заяву відповідача про зобов`язання позивача надати оригінал доказу у справі технічний паспорт на спірну квартиру АДРЕСА_4 від 21 листопада 2012 року, так як суду було надано копію без підпису директора та печатки КП ОМБТІ та РОН.

Короткий зміст відзиву Одеської міської ради на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Одеська міська рада зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, шо 31 жовтня 2007 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 598пр-61 зроблено запис №501 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. (номер в РПВН 20853245). Підставою для виникнення права власності на дану квартиру вказано дублікат (виданий 23.05.2005) свідоцтва про право власності від 08.08.1995 №19-4120, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради (надалі - Свідоцтво № НОМЕР_1 ). В розділі «Технічний опис майна» вказано «2-кімнатна квартира».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та після його смерті на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом його син - ОСОБА_1 , отримав у спадок квартиру АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.

Відповідно до Акту проведення перевірки території Київського району м. Одеси від 30.06.2020 комісією виявлено, що за адресою: АДРЕСА_3 на території загального користування, а саме на прибудинковій території вищевказаного житлового будинку, зафіксовано факт проведення власником квартири АДРЕСА_4 робіт зі встановлення металевих стовпчиків та поступового облаштування паркану за відсутності дозвільної документації.

Київською районною адміністрацією Одеської міської ради залишено припис від 30.06.2020 №КРА-000264 з вимогою надати на адресу районної адміністрації правовстановлюючі документи на встановлення малої архітектурної форми у вигляді металевої огорожі з фундаментною стяжкою. Однак, вимоги припису забудовником виконано не було.

21 липня 2020 року до Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло звернення № Д-675 від ОСОБА_1 , яким надано копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.12.2012 №32846504 та технічний паспорт на квартиру, виготовлений ФОП ОСОБА_3 від 03.07.2020. У зверненні ОСОБА_1 зазначив, що у даній квартирі він не проживає більше 10 років, оскільки здає її в оренду. Огорожа, встановлена позаду будинку, наявна ще з початку будівництва будинку у 90-х роках. Орендарі квартири за власні кошти із залученням третіх осіб здійснили ремонт огорожі, яка разом із мощениям, на думку ОСОБА_1 , є складовою частиною квартири останнього.

З технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_3 станом на 03.07.2020, який надано ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради на підтвердження правомірності розміщення огорожі та який в подальшому став підставою для державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , вбачається, що у плані квартири наявна металева огорожа та мощення розмірами 2х9 м., яка у раніше складеній технічній документації відсутня.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження «Про демонтаж самовільно встановленої огорожі за адресою: АДРЕСА_1 » від 29.09.2020 №407-01р. Однак, вимоги розпорядження ОСОБА_1 виконано не було.

15 жовтня 2020 року державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Д.В. на підставі рішення від 03.11.2020 №54912667 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м. В розділі «Опис об`єкта» вказано: «І» - мощення (цементна стяжка); № 1 металева огорожа з хвірткою висотою 2.00 м.

Підставою для прийняття державним реєстратором відповідного рішення стало свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2012 №6-1428, видане державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Пінігіною Т.М.

Того ж дня вказаним державним реєстратором внесено зміни до розділу та додано наступні документи: технічний паспорт від 03.07.2020 №266/20, виданий ФОП ОСОБА_3 ; витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 18.12.2012 №32846504; запит державного реєстратора Мерзлікіна Д.В. від 16.10.2020 №1610/20; лист державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пінігіної Т.М. від 23.10.2020 №7016/01-16.

Частиною 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Тобто, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, є Одеська міська рада як власник земельної ділянки, на якій розміщено незаконно зареєстрований об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради(надалі - ДКВ ОМР) від 27.01.2021 №01-18/11-06 відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства оглянуто земельну ділянку за вищевказаною адресою, за результатами чого складено Акт огляду земельної ділянки від 12.01.2021 року. В ході обстеження встановлено, що до кв. АДРЕСА_2 на прибудинковій території, яка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси встановлено металевий паркан з профнастилу та зайнято земельну ділянку, орієнтовною площею 15 кв.м. На момент обстеження будівельні роботи не здійснювались. За наявною в ДКВ ОМР інформацією, Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за вказаною адресою не приймалось.

Як вбачається з листа Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 28.01.2021 №66/112-21, згідно із Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди, станом на 31.12.2012 року у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації прав власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності шляхом встановлення огорожі з хвірткою за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій проведено таке будівництво, вказані споруди є некапітальними, та реєстрація на них не може здійснюватись, а тому суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги Одеської міської ради обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Стосовно клопотання ОСОБА_1 про визнання доказів недопустимими у цивільному процесі, а саме копії технічного паспорту від 21 листопада 2012 року, так як невідомо хто замовив його, оскільки його батько помер у 2012 році, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Однак ОСОБА_1 не доведено того, що такий доказ є недопустимим, його посилання є виключно припущеннями.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач, беручи активну участі у розгляду справи у суді першої інстанції, не заявляв таких клопотань.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне сповіщення судом першої інстанції ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі матеріалів справи встановлено, що судова повістка про судове засідання, призначене на 29.11.2021, направлялась ОСОБА_1 судом першої інстанції на дві адреси: АДРЕСА_5 (відповідач сам зазначає цю адресу самостійно в своїх заявах) та АДРЕСА_6 (т. 1, а.с. 166-167). Однак поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1, а.с. 166 зворот, 167зворот).

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил.

Тобто поштові відправлення направлялись за належними адресами та повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення йому цієї судової повістки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що неявка у судове засідання належним чином повідомленої сторони не є перешкодою для розгляду справи. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. При цьому необхідним є саме факт належного сповіщення учасника про дату, час і місце судового засідання.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції проігноровано Акт ГУ Держгеокадастру в Одеській області перевірки додержання вимог земельного законодавства №236-ДК/206/АП/09/01/-21 від 26.04.2021, то колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, у вказаному акті зазначено, що під час обстеження земельної ділянки (акт обстеження земельної ділянки від 23.04.2021 №236-ДК/246/АО/10/01/-21) площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою, на якій розташовано багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що земельна ділянка межує з квартирою АДРЕСА_4 , має конфігурацію чотирикутника, вільна від забудови, на земельній ділянці знаходиться мощення. Вхід до земельної ділянки вільний, металева хвіртка відсутня. З урахування вказаної інформації, документів отриманих в ході перевірки, на момент проведення перевірки, порушень земельного законодавства під час використання земельної ділянки площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , не встановлено.

Однак колегія суддів критично ставиться до цього Акта ГУ Держгеокадастру в Одеській області перевірки додержання вимог земельного законодавства №236-ДК/206/АП/09/01/-21 від 26.04.2021, так як предметом його перевірки виступає земельна ділянка орієнтовною площею 0,0010 га, яка межує із земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а висновок Акта стосується земельною ділянки площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Тому достовірно встановити, на якій саме земельній ділянці, відсутня металева хвіртка не вбачається можливим.

Крім того у матеріалах справи наявна відповідь Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.09.2021 (датованої пізніше, ніж акт ГУ Держгеокадастру в Одеській області), в якому зазначено, що співробітниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради з виїздом на місце був підготовлений і розклеєний припис на зазначену огорожу для надання правовстановлюючих документів на їх розміщення (т.1, а.с. 181). Тобто така огорожа була наявна на момент виїзду співробітників Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано заяву відповідача про зобов`язання позивача надати оригінал доказу у справі технічний паспорт на спірну квартиру АДРЕСА_4 від 21 листопада 2012 року, так як суду було надано копію без підпису директора та печатки КП ОМБТІ та РОН, то колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулось 29.11.2021 у суді першої інстанції, судом оголошено зміст клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів, а позивачем у тому же судовому засіданні надано оригінал вказаного доказу (технічного паспорту на спірну квартиру АДРЕСА_4 від 21 листопада 2012 року). Вказане зафіксовано у протоколі судового засіданні від 29.11.2021.

Таким чином, твердження скаржника спростовуються матеріалами справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , мешканці якого мають право на користування земельною ділянкою, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 621/2300/16-ц (провадження № 61-6391св20) зазначено, що: «із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. […] Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 є особливим об`єктом права власності на землю чи користування нею, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку».

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України не сформована і не зареєстрована (зазначено в Акті ГУ Держгеокадастру в Одеській області перевірки додержання вимог земельного законодавства від 26.04.2021).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що співвласники квартир багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , не звертались до уповноважених органів з відповідними документами для оформлення відведення та передачі земельної ділянки у їх користування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено.

Враховуючи вищевикладене, спірна земельна ділянка відповідно до приписів земельного законодавства України належить територіальній громаді м. Одеси та не є прибудинковою територією.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відрядженні з 01 квітня по 07 квітня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 квітня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк