Номер провадження: 22-ц/813/3149/24
Справа № 947/8148/23
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Петренко В.С. 25 жовтня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2023 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що 08 серпня 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується його свідоцтвом про народження.

Позивачка зазначала, що 19 серпня 2019 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

19 січня 2023 року ОСОБА_4 , після укладення шлюбу зі ОСОБА_5 , змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 »

ОСОБА_2 вказувала на те, що дитина зареєстрована та проживає разом із матір`ю, позивач самостійно займається вихованням дитини, її культурним та духовним розвитком. Батько не бере участі в утриманні дитини, матеріально не забезпечує жодних потреб дитини. Всі витрати несе мати, що підтверджується квитанціями за оплату медичних обстежень, квитанціями за оплату необхідних для дитини товарів.

Позивачка стверджувала, що стан здоров`я відповідача відмінний, він не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Відповідач є особою працездатного віку, має заробіток.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 звернулася до суду із відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2023 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, в сумі 2000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації ОСОБА_1 не має доходів з початку 2022 року, також на утриманні апелянта знаходиться похилого віку мати ОСОБА_8 , 1938 р.н., що свідчить про відсутність у ОСОБА_1 можливості сплачувати аліменти у визначеній судом сумі 4000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2009 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_1 , який було зареєстровано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів було складено відповідний актовий запис № 682

13 лютого 2011 року від цього шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

19 серпня 2019 року рішенням Київського районного суд м. Одеси шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 7).

19 січня 2023 року ОСОБА_4 , після укладення шлюбу із ОСОБА_5 , змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

Дитина зареєстрована та проживає разом із матір`ю, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Т1-4471-фл. (а.с. 9).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що у власності ОСОБА_1 знаходяться:

1. земельна ділянка 0,05 га за адресою: Івано-Франківська область Верховинський район, с. Красник;

2. земельна ділянка 0,03 га за адресою: Івано-Франківська область Верховинський район, с. Красник;

3. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

4. квартира загальною площею 44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

5. незавершене будівництво, садовий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_3 ;

6. земельна ділянка 0,06 га - Овідіопольський район, с. Молодіжне, «Волна»;

7. земельна ділянка 0,08 га - АДРЕСА_4 . (а.с. 43-49)

Згідно інформації, наданої Головним сервісним центром МВС в Одеській області від 11 жовтня 2023 року, за ОСОБА_1 17 вересня 2015 року було зареєстровано автомобіль HUMMER НЗ, 2006 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 87).

Відповідно листа Головного управління ДПС в Одеській області, у період з 01 січня 2016 року по день надання відповіді у ОСОБА_1 відсутні будь-які доходи (а.с. 81-85).

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи матеріальне становище відповідача, суд першої інстанції правильно не обмежився розміром заробітку (доходу) відповідача, та врахував наявність у власності відповідача також нерухомого та рухомого майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що інших дітей відповідач не має, іншим особам аліменти не сплачує, а будь-яких доказів того, що на утриманні відповідача знаходиться його батьки, ОСОБА_1 надано не було.

Доводи представника відповідача про те, що у зв`язку з агресією Російської Федерації він не має доходів з початку 2022 року та не має можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, судом вірно визнані необгрунтованими, оскільки з інформації, наданої з ГУ ДПС Одеської області, вбачається, що з 2016 року офіційні доходи у ОСОБА_1 були відсутні, а тому майновий стан у нього не змінився.

За викладених обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд першої інстанції, врахувавши як матеріальне становище позивача, яка проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, прийнявши до уваги, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним, вірно вважав, що розмір аліментів, який має стягуватись з відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен був встановлений у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 березня 2023 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що на утриманні апелянта знаходиться похилого віку мати ОСОБА_8 , 1938 р.н., що свідчить про відсутність у ОСОБА_1 можливості сплачувати аліменти у визначеній судом сумі 4000 грн.

Колегія суддів зазначає, що жодного письмового доказу дійсного утримання ОСОБА_1 своєї матері, зокрема, здійснених витрат на лікування останньої, надання матері періодичної фінансової допомоги, апелянтом не надано.

Сам лише факт похилого віку ОСОБА_8 , 1938 р.н., не є беззаперечним доказом неможливості ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Апелянт є особою працездатного віку, фізично здоровим, та має можливість працювати.

Також колегія суддів враховує наявність у ОСОБА_1 на праві власності шести об`єктів нерухомого майна, та автомобіля преміум-класу, що свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам відзиву на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2024 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе