Номер провадження № 2/521/286/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 204, в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі, як власники квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , здійснили їх самочинну реконструкцію, а саме: об`єднали вказані квартири в одну квартиру шляхом знесення внутрішньої стіни між квартирами та переобладнали кухню і вітальню.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року встановлено, що в результаті проведення обстеження установлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовною виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 10 листопада 2022 року розмір завданої матеріальної шкоди квартири АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75254 грн. 00 коп.

Крім того вказаними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яку позивачка оцінює в розмірі 10 000 грн. та вважає, що ця сума буде достатньою для відновлення її душевної рівноваги. Моральна шкода виразилась в тому, що з 2008 року вона намагається відновити своє порушене право, проте станом на день звернення до відповідачів по справі не відновили право власності. В результаті дій відповідачів одна з кімнат квартири позивачки не придатна для проживання взагалі. Багаторічні ходіння по судам та судові тяганини призвели до того, що позивачка по справі отримала групу інвалідності безстроково, тобто її здоров`я та стан вже не можуть бути поліпшені.

Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідачі відмовляються у зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 75254 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 26.12.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд констатує, що відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, ОСОБА_3 вказує на те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є похідними від вимог, що були предметом розгляду цивільної справи № 521/6739/11 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи на боці позивача ОСОБА_1 , про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позовом третьої особи ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди. Під час розгляду вищевказаної справи, судом не знайдено в їх діях протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і їх протиправною поведінкою, а також їх вини у «шкоді», яка завдана позивачу. Відповідач також не погоджується про причини виникнення моральної шкоди ОСОБА_1 , а саме «багаторічні ходіння по судам та судові тяганини». За останні 15 років ОСОБА_1 судилась з багатьма власниками квартир їх будинку. У кожному позові, який пред`являє ОСОБА_1 , користуючись звільненням від сплати судового збору, вона заявляла про заподіяну їй моральну шкоду, яку документами не підтверджувала, в тому числі щодо вини відповідачів та причино-наслідкового зв`язку між винними діями відповідачів та моральною шкодою ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 наголошує на тому, що висновок експерта № 24/2022 будівельно-експертного дослідження судового експерта Товарної биржи «Профи -Т» Чорної Юлії Петрівни, який складено 10 листопада 2022 року складений з чисельними порушеннями, а саме вищезазначене експертне дослідження було проведено на підставі заяви позивачки з урахуванням наданої нею документації, яка містить неточну, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію про дійсні обставини справи. Внаслідок чого і сам висновок експерта має велику кількість неточностей і розбіжностей, по яким виникають питання, зокрема: на сторінці 7 висновку експерта № 24/2022 зазначено, що «На момент огляду пошкодження, які відображені в копії висновку будівельно-технічної експертизи про технічний стан частини будинку АДРЕСА_7 та причино-наслідковий зв`язок між пошкодженнями в кв. АДРЕСА_4 та проведенням будівельних робіт в кв. АДРЕСА_6 станом на 2015 рік, виконаного НПЦ «Екострой», відсутні» при цьому у висновках судового експерта Юлії Чорної, які викладені у кінці висновку експерта № 24/2022 на сторінці 9 зазначено, що «Розмір, завданої матеріальної шкоди квартири АДРЕСА_1 , в наслідок проведення реконструкції нижче розташованих квартир АДРЕСА_6 за вказаною адресою, визначена відповідно до вимог Настанови, складає (з урахуванням ПДВ); 75254,00 грн. (сімдесіт п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження того, що пошкодження у квартирі позивача сталося з вини відповідачів.

Суд констатує, що представником позивача ОСОБА_2 було надано до суду відповідь на відзив, в якому представник позивача не погоджується доводами відповідача щодо посилань на рішення Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 521/6739/11 від 17.10.2017 року та вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що у зазначеній судовій справі було праведено дві експертизи та відповідно наявні два експертних висновки:

1. висновок Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 9802/23 від 19 березня 2013 року,

2. висновок будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково - виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року.

При цьому, призначаючи другу судово-будівельну експертизу в справі суд першої інстанції в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 26 січня 2015 року зазначив, що «Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року була призначена судова будівельно технічна експертиза. До суду наданий висновок ОНІДСЕ №9802/23 від 19.03.2013 року, в якому експертом ОСОБА_6 встановлено, що причиною незадовільного технічного стану квартири АДРЕСА_1 - є несвоєчасний ремонт власником квартири, проте, зазначені обставини не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.» В подальшому судом апеляційної інстанції відхилено висновки будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року посилаючись на те, що вона проведена особою, яка не являється судовим експертом. Проте, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» (в редакції на день постановлення ухвали та проведення експертизи) для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань. Таким чином, висновки суду на які посилається Відповідачка по справі прямо протирічать чинному на той момент законодавству та відповідно зазначені рішення суду не можуть бути взяті до уваги при розгляді даної справи. Вважаємо, що ті обставини на які посилається Відповідачка по справі не мають преюдиційного значення. Преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин (15 вересня 2022 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12525/20. Окрім того експертний висновок № 9802/23 від 19.03.2013 року зроблено на підставі Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна яка затверджена наказом № 127 Держбуду України від 24.05. 2001 року в редакції зі змінами станом на 2012 рік, про що зазначено в самій експертизі розділ використана нормативно-технічна література та дослідження. Проте реконструкція та факт проведення реконструкції зафіксовано в 2008 році, таким чином при проведенні експертизи мала використовуватися редакція зазначеної інструкції саме станом на момент проведення реконструкції, а не чинна на момент проведення експертизи.

Крім цього відповідачка по справі посилається на повторне заявлення даної вимоги «до нас» (проте відповідачка не надає жодного документу, який уповноважує її представляти інтереси інших співвідповідачів). Із урахування позиції Відповідачки зазначаємо, що згідно Постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 521/6739/11 суд доходить наступного висновку «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення самочинно реконструйованих квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 до попереднього стану, залучивши до участі в справі як відповідачів: власника квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_3 та одного зі співвласників квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 Суди встановили, що на момент пред`явлення позову співвласниками квартири є: ОСОБА_3 (1/3 частка), ОСОБА_7 (1/3 частка), ОСОБА_6 (1/3 частка). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, однак помилилися щодо мотивів такої відмови судові рішення в оскарженій частині підлягають зміні шляхом викладення їх мотивувальних частин у редакції цієї постанови.». Тобто підставою відмови у задоволенні позовної заяви є неналежний склад сторін у справі, що не позбавляє позивачку права звернутися із позовною заяву до належних відповідачів, оскільки вимоги по суті розглянуті не були.

Також Відповідачка ОСОБА_3 посилається на те, що їй висновок експерта зроблено на підставі невідомої їй Настанови. Проте будь-яка експертиза відповідно до вимог чинного законодавства має містити у вступній частині перелік нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічна та довідкової літератури. Так, судова експертиза № 24/2022 від 10 листопада 2022 року містить зазначений розділ із посиланням на Настанову на підставі якої здійснено розрахунок, а саме: Кошторисні нормі України «Настанова з визначення вартості будівництва», затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 01.11.2021 року № 281. Зазначена Настанова визначає основні правила застосування кошторисних норм та нормативів з ціноутворення у будівництві для визначення вартості нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту будинків, будівель і споруд будь-якого призначення, їх комплексів та частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також реставрації пам`яток архітектури та містобудування.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності, наголошуючи на тому, що у своєму позові ОСОБА_1 вказує, що саме з 2008 року діями відповідачей, шляхом реконструкції своєї квартири та демонтажу, спричинено майнову шкоду, посилаючись на Висновок 2015 року Одеського відділення Науково-виробничого Центру «Екострой». Оскільки зазначений висновок експертної установи був предметом дослідження доказів у справі № 2/1519/6739/11, а відносно неї є прийняте рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, то момент позовної давності обчислюється саме з моменту подання позовної заяви до суду про усунення перешкод у користування права власності та стягнення моральної шкоди. Отже, представник відповідача вважає, що позивачка пропустила без поважених причин строк звернення до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, оскільки факт звернення до суду за захистом права власності стало безпосередньою обізнаністю факту порушеного права, а наслідками пропущеного строку позовної давності є відмова у задоволенні позову на піставі ст. 267 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 75254 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_3 та представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, а у випадку задоволення позовних вимог, просили застосувати строк позовної давності, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Інші учасники про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, проте до судового засідання не з`явились. З будь якими клопотаннями до суду не звертались.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частках на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2005 року та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7198677від 10.05.2005 року.

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_8 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Власники квартир АДРЕСА_9 здійснили їх реконструкцію шляхом їх об`єднання в одну квартиру загальною площею 53,4 м2.

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 521/6739/11 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи на боці позивача ОСОБА_1 , про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позовом третьої особи ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2017 року позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської радипро зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про зобов`язання осіб привести самовільно реконструйовані квартири до попереднього стану, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.08.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю змінено та у мотивувальній частині зазначено, що «У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин справи свідчать, що спір виник з приводу зобов`язання провести самостійно реконструйовані квартири АДРЕСА_9 . При цьому квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить усім трьом її співвласникам: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , проте ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не залучені до участі в справі як відповідачі за позовом ОСОБА_1 . За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 слід було відмовити саме внаслідок неналежного складу співвідповідачів».

Під час розгляду цивільної справи № 521/6739/11 судом було призначено дві судові експертизи.

Відповідно до висновку Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 9802/23 від 19 березня 2013 року встановлено, що причина незадовільного технічного стану частини квартири АДРЕСА_1 є невчасний поточний її ремонт, який повинен виконуватися власником квартири згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, договору надання комунальних послуг та Житлового Кодексу України.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року встановлено, що в результаті проведення обстеження установлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме, що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт з реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження; зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання.

Разом з цим, суд констатує, що висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється судом у вирішенні спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до суду в належним чином засвідченій копії.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 24 листопада 2022 року розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75254 грн. 00 коп.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

І. Оцінка суду щодо встановлення вини відповідачів у пошкодженнях квартири позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Даний висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

З наявного в матеріалах справи висновку будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року, який було проведено в рамках розгляду цивільної справи № 521/6739/11 вбачається, що в результаті проведення обстеження встановлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме, що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт з реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження; зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання.

Посилання представника відповідача на висновок Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 9802/23 від 19 березня 2013 року, яким встановлено, що причина незадовільного технічного стану частини квартири АДРЕСА_1 є невчасний поточний її ремонт, який повинен виконуватися власником квартири згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, договору надання комунальних послуг та Житлового Кодексу України, суд відхиляє, оскільки предметом розгляду справи є відшкодування шкоди завданої квартирі АДРЕСА_4 під час проведення реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 .

Суд наголошує на тому, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що пошкодження в квартирі АДРЕСА_1 відбулося з вини відповідачів по справі внаслідок проведення реконструкції у квартирах АДРЕСА_9 .

ІІ. Висновок суду щодо розміру заподіяної шкоди внаслідок пошкодження квартири.

Так, обґрунтовуючи розмір заподіяної шкоди, позивач вказує на те, що у 2008 році, внаслідок проведення відповідачами реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 її квартира зазнала пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях, елементах і деталях квартири: тріщини різного напрямку у внутрішніх стелях і перегородках шириною розкриття від 1 до 3 мм, тріщини в штукатурному шарі стелі, сліди замокання на стелі, тріщини в місці примикання перекриття і стін шириною розкриття до 3 мм.

З доданого до матеріалів справи позивачем висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 24 листопада 2022 року, розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції нижче розташованої квартири АДРЕСА_6 , за вказаною адресою складає 75254 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом приймаються зазначені вище докази в підтвердження розміру заподіяної шкоди в частині 75254 грн. 00 грн., оскільки розмір завданої матеріальної шкоди встановлений у висновку будівельно-технічної експертизи № 24/2022 від 24 листопада 2022 року складеного судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що представником позивача підтверджено збитки, які отримала ОСОБА_1 в наслідок протиправної поведінки з боку відповідачів у розмірі 75254 грн. 00 грн.

В той же час, суд вважає за необхідним констатувати, що ані відповідачі, ані представники відповідача не спростували належними та допустимими доказами вини власників квартир 4,5 у пошкодженні квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин появи пошкоджень в квартирі позивача та визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди чи спростування заявленої ним суми, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

ІІІ. Висновок суду щодо заявленої позивачем позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди, зазначений у позовній заяві, вимогам розумності та справедливості не відповідає.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується з доводами представника позивача що внаслідок пошкодження квартири належної позивачу на праві власності, що сталося з вини відповідачів, позивач, будучи особою з інвалідністю, з 2008 року зазнавала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо неї, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль.

При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, то суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, які він зазнав в результаті залиття квартири, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Однак, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 10000 грн. є надмірною, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню в частині розміру моральної у сумі 5000 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що в сукупності всіх зібраних доказів позивачем доведено наявність та розмір завданої їй шкоди в частині 75254 грн. 00 грн. в результаті пошкодження квартири належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 , протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останніх в її заподіянні.

А тому, суд доходить висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження квартири в розмірі 75254 грн. 00 грн., заподіяної моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Згідно приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач також просить стягнути солідарно з відповідачів витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн. 00 коп., однак матеріали справи не містять підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Разом з цим, представники відповідача звернулись до суду з проханням застосувати строки позовної давності, наголошуючи на тому, що у 2008 році ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з позовом щодо усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Позовна заява обгрунтовувана тим, що шляхом проведення відповідачами самовільної реконструкції квартири розташованої поверхом нижче за адресою: АДРЕСА_10 , погіршили умови проживання її та родини, а також значно погіршилася власність самої квартири. За результатами розгляду данної справи ухвалою від 26.10.2012р. Малиновського районного суду у справі № 2/1519/6739/ призначено судову будівельно - технічну експертизу. На вирішення питання щодо можливості усунення перешкод у користуванні власністю, есперту були задані питання щодо реконструкції, а також встановлення розміру грошових пошкоджень, а також вартість відновлюваного ремонту та інше.

Ухвалою від 26.01.2015р. Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 2/1519/6739/11 призначено повторну експертизу до Одеського відділення Науково-виробничого Центру «Екострой». За результатами надано Висновок, в якому встановлено причинний зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_9 .

Отже, позивачка пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, оскільки факт звернення до суду за захистом права власності стало безпосередньою обізнаністю факт порушеного права.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок спричинених пошкоджень квартири, позивач звернулась 08 грудня 2022р., що підтверджується штемпелем Малиновського районного суду м. Одеси та присвоєно вх.№44456.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У своєму позові позивач посилається на висновок будівельно-технічної експертизи Одеського відділення науково-виробничий центр «ЕКОСТРОЙ» від 06 квітня 2015 року, яким було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , а саме, що основна частина пошкоджень в несучих і огороджувальних конструкціях квартири АДРЕСА_4 виникла в результаті виконання робіт з реконструкції приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , розташованих на першому поверсі, які проводилися у 2008 році; під час виконання робіт з реконструкції вказаних квартир були допущені відхилення від технологічної послідовності виконання робіт, допускалися ударні, механічні дії на конструкції та інші ушкодження; зафіксовані в квартирі АДРЕСА_4 пошкодження не носять аварійний характер, проте перешкоджають експлуатації та умовам проживання. Крім цього позивач наголошувала на тому, що пошкодження в її квартири з`явились ще у 2008 році під час реконструкції відповідачами квартир АДРЕСА_6 . Отже у ОСОБА_1 , з урахуванням презумпції вини заподіювача шкоди виникло право вимоги до відповідачів з 2008 року. Навіть, якщо позивач вважала, що для відшкодування шкоди, обов`язковою умовою повинно бути встановлення причинно-наслідкового зв`язку між ушкодженнями в квартирі АДРЕСА_4 та веденням реконструкції у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , суд звертає увагу, що позивач мала можливість звернутись до суду протягом трьох років починаючи з 06.04.2015 року (тобто з дня виготовлення висновку судового експерта), а так як до суду з позовом щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач звернулась 08.12.2022, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, то це є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись ст.ст. 256, 260, 267, 358 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133,137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2024 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_11 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 - АДРЕСА_10 , РНОКПП невідомий.

Відповідач: ОСОБА_6 - АДРЕСА_10 , РНОКПП невідомий.

Відповідач: ОСОБА_7 - АДРЕСА_10 , РНОКПП невідомий.

Суддя: Д.Д. Громік