Справа № 450/930/20 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1035/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Качмар Анни Іванівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року в складі судді Добош Н.Б. в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення частки у праві спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,-

встановив:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, з врахуванням заяви від 02.03.2021 просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 з подальшою компенсацією половини вартості вказаного автомобіля на користь ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 173).

Вимоги обгрунтовував тим, що 07.03.2002 між сторонами зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами збудовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачкою. Також, за час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Fiat Cinquecento 2009 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки житловий будинок збудований сторонами в період шлюбу, відтак належить їм як подружжю, вважає, що 1/2 частка житлового будинку належить йому. Автомобіль Fiat Cinquecento 2009 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 в межах виконавчого провадження на електронних торгах реалізовано. Просив позов задовольнити.

09.09.2020 ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (т. 1 а.с. 86).

У позові заперечує щодо визначеної відповідачем частки у спільній сумісній власності, просить відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України збільшити її частку, оскільки з моменту припинення шлюбних відносин спільний син сторін проживає разом з нею.

При цьому, ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, визначених нотаріально посвідченим договором, розмір яких менший, аніж встановлений законодавством. За таких умов вважає, що її частка в спільному майні подружжя повинна бути збільшена та становити 2/3. З двох автомобілів, придбаних за час шлюбу, претендує на автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, оскільки цей автомобіль при придбані зареєстрований на неї, тоді, як інший автомобіль Fiat Cinquecento 2009 року, перебуває під арештом в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 . Також, з лютого місця 2017 року ОСОБА_3 є учасником ТзОВ «Арт-буд-плюс», його частка становить 25%. Вважає, що має право на поділ доходів, одержаних товариством. Окрім того, ОСОБА_3 за час спільного проживання приховував доходи, одержані від діяльності згаданого товариства. Після відселення ОСОБА_3 з будинку, в одній з кімнат він облаштував схованку для готівкових коштів. ОСОБА_3 у будинку забув намальовану ним власноручно схему цієї потайки, із зазначенням, де саме були заховані кошти та точна їх сума 45 000 доларів США. Позивачка претендує на 2/3 частки цієї суми, що становить 30 000 доларів США.

Також вказує, що у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса йому було нараховано заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 85021, 00 грн. У ході виконання вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, під час якого з прилюдних торгів реалізовано автомобіль Fiat Cinquecento 2009 року. Частину суми, вирученої від реалізації автомобіля, скеровано на погашення заборгованості зі сплати аліментів, а решту в розмірі 65538, 74 грн. зараховано на банківську картку ОСОБА_3 . Вважає, що сума, отримана від реалізації майна та повернута ОСОБА_3 , підлягає поділу.

На підставі наведеного та з врахуванням заяви від 11.03.2021 просить збільшити її частку у праві спільної сумісної власності, присудивши 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; залишивши у власності ОСОБА_3 1/3 частку житлового будинку; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30 000 доларів США або еквівалент цієї суми у національній валюті по офіційному курсі НБУ на час ухвалення рішення; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2/3 частки доходів Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-буд-плюс», що припадали на частку ОСОБА_3 у статутному фонді за період з 2017 року по 2020 рік; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2/3 грошової суми, а саме 43692, 49 грн., зарахованої на його банківську картку після примусової реалізації автомобіля Fiat Cinguecento.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі - 132 316, 38 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 ,- відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Fiat Cinguecento д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 32 769, 37 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , судовий збір у розмірі 7006,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 4236, 00 грн.

Рішення оскаржила представник ОСОБА_2 адвокат Качмар А.І., з рішенням не погоджується, оскільки судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що доводи про те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2002 по 07.08.2020 не доведені належними доказами та стороною відповідача не визнаються.

Надані позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог докази є недопустимими, оскільки такі документи не засвідчені в установленому порядку, тому суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за їх недоведеністю.

Звертає увагу, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Заперечує обставини щодо огляду спірного транспортного засобу Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 6, а також зазначає, що станом на 28.11.2022 ОСОБА_2 не була власником такого, однак саме вона зазначена власником у протоколі огляду автомобіля.

Покликається на судову практику у схожих правовідносинах у контексті визначення ринкової вартості майна, як гарантії справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року,у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує, що Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

Згідно із положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, сторонами набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 196786705 від 19.01.2020, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 26.12.2012; транспортний засіб марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 ; транспортний засіб марки Fiat Cinguecento реєстраційний номер НОМЕР_2 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 10-12).

Зазначені обставини визнавалися сторонами у суді першої інстанції, тому не підлягали доказуванню у силу вимог ст. 82 ЦПК України.

В свою чергу, транспортний засіб марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 відчужений ОСОБА_2 , третій особі, 16.04.2021 на підставі договору комісії від 16.04.2021 та договору купівлі продажу укладеного 16.01.2021 за 10 000, 00 грн. (т.2 а.с. 68-70).

Транспортний засіб Fiat Cinguecento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , реалізований на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження № 61537711 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 в загальному розмірі 85 021, 14 грн., що стверджується актом про проведення електронних торгів від 30.11.2020 (т. 1 а.с. 176-178).

Згідно із вказаним актом, транспортний засіб реалізовано за ціною 166 411, 00 грн.

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 11.03.2021 № 793, встановлено, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по аліментах та додаткових витратах на утримання сина в розмірі 85 0121, 14 грн., останньому були повернуті грошові кошти у розмірі 65 538, 74 грн., як надмірно стягнуті у виконавчому провадження № 61537711 (т. 1 а.с. 189).

Таким чином, спірні транспортні засоби дійсно були відчуженні на користь третіх осіб.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 № 1120/22, ринкова вартість такого станом на 29.11.2022 становить 264 632, 76 грн. (т. 2 а.с. 94-95).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що транспортні засоби придбані сторонами за час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, однак один із них відчужений без згоди позивача за первісним позовом, а інший реалізований на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження № 61537711, тому за відчужені автомобілі сторони мають право на компенсацію вартості 1/2 частки таких, а саме за відчужений позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 , автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з останньої на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути 132 316, 38 грн., а за реалізований на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження № 61537711 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментних зобов`язань автомобіль Fiat Cinguecento реєстраційний номер НОМЕР_2 , з останнього на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - 32 769, 37 грн., з врахуванням сплаченої після реалізації автомобіля аліментної заборгованості.

Поряд з цим, слідуючи приципу диспозитивності цивільного процесу (заявлених вимог), предметом спору є лише частина суми вирученої від реалізації автомобіля, за виключенням скерованої на погашення заборгованості зі сплати аліментів, а саме в розмірі 65538, 74 грн., яка зарахована на банківську картку ОСОБА_3 та, на думку ОСОБА_2 , підлягає поділу.

В свою чергу, оскільки житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , збудований сторонами за час перебування у шлюбі, є спільною сумісною владністю подружжя, тому суд визнав за кожною із сторін по 1/2 частці на такий.

При цьому, суд вказав, що проживання дитини сторін разом з ОСОБА_2 , само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а її покликання, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не сплачує аліментів, спростовується матеріалами справи, а саме постановою про закінчення виконавчого провадження про стягнення заборгованості по сплаті аліментних зобов`язань, договорами про надання освітніх послуг укладених ОСОБА_3 та ТзОВ «Школа вільних та небайдужих» від 07.10.2019 та 08.07.2020 в інтересах сина ОСОБА_4 , квитанціями про оплату навчання; довідкою виданою ГО ЛОМГО «Сінкікай» від 07.12.2020, відповідно до якої ОСОБА_3 сплачує членські внески з 06.10.2018 по теперішній час за тренування ОСОБА_4 .

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 не наведено, тому суд не знайшов підстав для відступлення від рівності часток майна подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 30 000 доларів США або еквівалент цієї суми у національній валюті по офіційному курсі НБУ на час ухвалення рішення та 2/3 частки доходів Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Буд-Плюс», що припадали на частку ОСОБА_3 у статутному фонді за період з 2017 року по 2020 рік, суд зазначив, що ТзОВ «Арт-Буд-Плюс» за період з 2018 по 2021 одержані доходи (прибуток) не розподіляв між його учасниками, тому ОСОБА_5 , як учасник ТзОВ «Арт-Буд-Плюс» не одержував доходу, а згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є інші доходи, одержані одним із подружжя, а не доходи підприємства, в якому ОСОБА_5 був учасником.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_3 30 000 доларів США або еквівалент цієї суми у національній валюті по офіційному курсі НБУ на час ухвалення рішення є недоведеними та непереконливими.

Також суд відмовив у задоволенні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_3 та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки вказаний автомобіль відчужений останньою на користь третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Незважаючи на те, що доводи апеляційної скарги фактично стосуються лише незгоди із рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 132316,38 грн., однак у прохальній частині апелянт просить про скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічно визначено у частині 3 ст. 368 ЦК України, за якою майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), у якій також зазначив, що законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 (провадження № 61-44843св18) Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в інших постановах, на які посилається заявник в касаційній скарзі, зокрема в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц (провадження № 61-34723св18), від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 10 червня 2020 року у справі № 454/2786/17-ц (провадження № 61-975св20).

Таким чином, судова практика з вирішення зазначених питань є усталеною.

Отже на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

З метою об`єктивного розгляду справи та з врахуванням того, що ОСОБА_2 заперечує вартість автомобіля відповідно до звіту № 1120/22 про оцінку транспортного засобу Hyundai Tucson 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак експертиза у суді першої інстанції не призначалася, ухвалою апеляційного суду від 14.11.2023 була призначена судова автотоварознавча експертиза, на вирішення якої поставлено питання яка ринкова вартість автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на день проведення експертизи.

12.02.2024 цивільна справа № 450/930/20 повернулася на адресу апеляційного суду без виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 14.11.2023, оскільки вартість експертизи стороною не оплачена (т. 2 а.с. 184).

11.03.2024 представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 повторно подала клопотання про призначення експертизи, оскільки довірителька не отримувала повідомлення про надання документів оплати експертизи, однак ухвалою суду від 09.04.2024 відмовлено в задоволенні такого клопотання.

Зокрема, судом враховано, що представник ОСОБА_6 була присутня при постановленні ухвали від 14.11.2023, відтак знала про задоволення клопотання про призначення експертизи, тому з розумним інтервалом мала б цікавитися рухом справи, а саме виконанням ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи характер спірних правовідносин, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що основним засобом доказування є висновок експерта.

Поряд з цим, будь яких доказів які б спротовували висновок районного суду про необхідність стягенння з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визначену судом ціну в розмірі - 132 316, 38 грн, колегією суддів не встановлено, а апелянтом ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що транспортний засіб марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний за час перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, однак відчужений ОСОБА_2 , без згоди ОСОБА_3 , тому останній має право на компенсацію вартості такого, визначеної відповідно до звіту від 28.11.2022 про оцінку транспортного засобу Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність підстав для застосування судом вартості автомобіля на підставі договору купівлі продажу укладеного 16.01.2021, а саме 10 000, 00 грн.

В свою чергу, оскільки в апеляційній скарзі апелянт не зазначає, в чому полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , автомобіля марки Hyundai Tucson 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля марки Fiat Cinguecento реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також відмови у стягненні з ОСОБА_3 30 000 доларів США та 2/3 частки доходів Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Буд-Плюс», що припадали на частку ОСОБА_3 у статутному фонді цього товариства за період з 2017 року по 2020 рік, при цьому судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, відтак підстав для скасування рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Качмар Анни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк