Справа № 522/7945/23
Провадження № 2/522/1691/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Байчура А.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 р. № 421-18 «Про оголошення догани», стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2004 року працює на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. У кінці січня 2023 р. виявила факт розміщення на веб-сторінках Економіко-правового факультету та Факультету математики, фізики та інформаційних технологій робочої програми навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» (для аспірантів ОНУ), яка не проходила затвердження по кафедрі педагогіки та на 2-й сторінці якої підпис від її імені виконаний невідомою особою. Про даний факт, 03.02.2023 р. позивачка повідомила ректора ОСОБА_2 , однак, останній, замість того щоб розібратися в питанні, хто і навіщо підробив її підпис став принижуючи її особистість, честь та професійну гідність, виявляючи ознаки мобінгу, психологічно тиснув на неї щоб вона написала заяву про звільнення за власним бажанням, інакше, погрожував оголосити догану, через місяць ще одну та звільнити за систематичне невиконання своїх обов`язків.

03.02.2023 р. ректором було видано розпорядження № 01 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», яким зобов`язано провести у період з 06.02.2023 р. по 10.02.2023 р. службове розслідування за фактом неналежного виконання посадових обов`язків позивачкою, на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології. Позивач зазначає, що рішення про призначення службового розслідування ректором повинно було прийнято у формі наказу, а не розпорядження. Того ж дня, ректором прийнято наказ № 176-18, яким позивачку відкликано з відпустки без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану, наданої наказом від 21.11.2022 р. № 2136-18, у зв`язку з проведенням службового розслідування з 03.02.2023 р.

Позивач зазначає, що не надавала згоди на відкликання з відпустки. Відповідач не мав права відкликати її з відпустки без збереження заробітної плати та призначати/починати службове розслідування до закінчення її відпустки - 12.02.2023 р. При цьому, зазначає, що її не було ознайомлено з наказом про відкликання з відпустки.

Також, позивач вказує, що під час проведення відносно неї службового розслідування не були дотриманні принципи законності, презумпції невинуватості, гласності, професіоналізму і компетентності осіб, залучених до проведення внутрішнього службового розслідування. Результати службового розслідування не відображають в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків з посиланням на норми законів, підзаконних нормативно-правових актів, відомчих та внутрішніх розпорядчих документів.

Позивач зазначає про істотне порушення порядку проведення службового розслідування, зокрема, щодо форми рішення про призначення службового розслідування, умов для початку службового розслідування, термінів проведення службового розслідування, мети проведення службового розслідування, оформлення змісту звіту службового розслідування та строків притягнення до дисциплінарної відповідності, визначених ст. 148 КЗпП України.

20.03.2023 р. прийнято наказ № 421-18, яким позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання функціональних обов`язків). Позивач зазначає, що її неодноразові звернення щодо ознайомлення зі всіма матеріалами службового розслідування були проігноровані.

Позивач з вказаним наказом не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням встановленої законом процедури, безпідставно, упереджено та таким, що підлягає скасуванню.

Також, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України просить стягнути моральну шкоду, обґрунтовуючи її тим, що внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності втратила авторитет та повагу зі сторони своїх колег та суспільства, душевний спокій та рівновагу, не може вести звичний для себе спосіб життя, значно погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, вона вимушена була звертатися до лікарні.

ІІ. Аргументи сторін, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 28.06.2023 р.

14.06.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній обгартування викладені у позовній заяві вважає безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що за участі позивача виникла конфліктна ситуації з приводу розміщення на сайті Університету робочої програми з навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» (для аспірантів ОНУ імені ОСОБА_3 ), яка зі слів позивача не проходила затвердження по кафедрі педагогіки та на 2-й сторінці якої міститься підпис, який виконаний невідомою особою. З метою врегулювання даної ситуації, ректором позивач була запрошена для проведення бесіди. Позивач з`явилася на прийом до ректора 03.02.2023 р., бесіда відбулась в присутності першого проректора ОСОБА_4 , проректора Григор`єва О.В., зав. відділу аспірантури та докторантури ОСОБА_5 , в.о. декана романо-германської філології проф. ОСОБА_6 , однак, замість конструктивної бесіди позивач стала емоційно та агресивно розповідати про підробку її підпису. Для об`єктивного вирішення ситуації та з`ясування всіх обставин було видано розпорядження від 03.02.2023 р. № 1 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», яким встановлені строки проведення службового розслідування з 06.02.2023 р. по 10.02.2023 р. Наказом від 03.02.2023 р. № 176-18 позивача було відкликано з відпустки з 03.02.2023 р., відповідач зазначає, що чинне законодавство не містить норм, які урегульовують порядок відкликання роботодавцем працівника з відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін, у зв`язку з чим, роботодавець в даному випадку може діяти на власний розсуд. Службове розслідування проводилося у відповідності до Положення про порядок проведення службового розслідування у Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова. 06.02.2023 р. комісія розпочала проведення службового розслідування на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології, позивач в цей день не з`явилася на робоче місце та під час проведення перевірки була відсутня. При цьому, зазначає, що позивач не заперечувала проти проведення службового розслідування без її участі. Під час проведення службового розслідування на кафедрі були присутні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . За результатами службового розслідування виявлено низку недоліків у роботі кафедри та в оформленні належним чином документації. На підставі результатів проведення службового розслідування видано наказ від 17.03.2023 р. № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування», а у подальшому наказ від 20.03.2023 р. № 421-18 «Про оголошення догани». Вважає, що застосування стягнення у вигляді догани є обґрунтованим, а оспорюваний наказ таким, що винесений у відповідності до норм чинного законодавства. Заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. вважає не тільки завищеною, а взагалі такою, що не підлягає задоволенню у будь-якому розмірі, оскільки позивачем не доведено жодного причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та стражданнями позивача. Вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу такими, що не відповідають складності даної справи.

Також, 14.06.2023 р. від відповідача надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

У судове засідання від 28.06.2023 р. з`явились представник позивача та представник відповідача. У судовому засіданні розглянуто та задоволено клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_9 та клопотання відповідача про допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Наступне судове засідання призначено на 25.09.2023 р. на 10 год. 00 хв.

05.07.2023 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він з наведеними у відзиві запереченнями не погодився, вважає їх необґрунтованими. Доводи відповідача про те, що він може діяти на власний розсуд під час відкликання працівника з відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін вважає безпідставними, адже вони не гуртуються на Законі, та суперечать суті такої відпустки, яка надається за попередньої згоди сторін. Зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення позивача з наказом про відкликання з відпустки та з розпорядженням про призначення службового розслідування. Вказує, що рішення про призначення службового розслідування ректором прийнято у формі розпорядження, а не наказу, як передбачено Положенням про порядок проведення службового розслідування. Зазначає, що комісією не встановлено причетність позивача до виявлених на кафедрі порушень, як порушення відповідачем зазначаються не конкретні факти порушення трудової діяльності, а припущення та сумніви членів комісії, що свідчить про недотримання комісією принципів законності, презумпції невинуватості, гласності, професіоналізму і компетентності осіб, залучених до проведення внутрішнього службового розслідування. Складений звіт про службове розслідування від 15.02.2023 р. не відповідає вимогам п. 9 розділу ІІІ Положення Положенням про порядок проведення службового розслідування. Дисциплінарне стягнення застосовано відносно позивача з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

04.08.2023 р. від відповідача надійшли пояснення, в яких він з твердженнями представника позивача наведеними у відповіді на відзив не погодився. Зазначає, що позивач була відкликана з відпустки з 03.02.2023 р., підстава проведення службового розслідування, а початок службового розслідування встановлено з 06.02.2023 р., у зв`язку з чим, в даному випадку відсутній факт порушення початку проведення службового розслідування. Позивач 06.02.2023 р. не з`явилася на робоче місце та під час проведення перевірки була відсутня, повідомивши, що не може бути присутня при проведенні перевірки в зв`язку з поганим самопочуттям, зауважень та звернень від позивача стосовно перенесення дати проведення перевірки не надходило. Вказує, що незважаючи на перебування на лікарняному, позивач продовжила з`являтися на роботу та намагатися здійснити перешкоди для подальшої роботи комісії. Твердження про те, що позивач не була ознайомлена з Положенням про порядок проведення службового розслідування не відповідає дійсності, адже, дане Положення розміщено на сайті Університету та кожен має вільний доступ до цього ресурсу. При робочій бесіді в кабінеті ректора, яка відбулася 03.02.2023 р. було обговорено наказ про відкликання позивача з відпустки та строки початку проведення службового розслідування, що може підтвердити перший проректор ОСОБА_4 . Вказує, що жодних порушень при проведені службового розслідування та при винесені догани позивачу допущено не було, у зв`язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

Також, 04.08.2023 р. від відповідача надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6

22.09.2023 р. від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про виклик та допит свідків та заперечення на прийняття доказів поданих разом з поясненнями від 04.08.2023 р.

У судове засідання від 25.09.2023 р. з`явились представник позивача та представник відповідача. Судом розглянуто та задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків. Наступне судове засідання призначено на 06.11.2023 р. на 10 год. 30 хв.

03.11.2023 р. від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.

У судове засідання від 06.11.2023 р. з`явились позивач, представник позивача та представники відповідача. Судом розглянуто та задоволено клопотання позивача про приєднання доказів та вирішено закінчити підготовче провадження та перейти до судового розгляду справи по суті. У судовому засіданні заслухано вступне слово позивача, яка надала пояснення по суті спору, просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в заяві по суті, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача надала пояснення по суті спору, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених в заяві по суті. Наступне судове засідання призначено на 27.11.2023 р. на 11 год. 35 хв.

У судове засідання від 27.11.2023 р. з`явились позивач, представник позивача, представники відповідача та свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . У судовому засіданні допитано свідків. Наступне судове засідання призначено на 16.01.2024 р. на 10 год. 30 хв.

У судове засідання від 16.01.2024 р. з`явились позивач, представник позивача, представники відповідача та свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . У судовому засіданні допитано свідків. Наступне судове засідання призначено на 28.02.2024 р. на 12 год. 30 хв.

Судове засідання призначене на 28.02.2024 р. на 12 год. 30 хв. не відбулося, у зв`язку з перебування судді ОСОБА_13 у відпустці. Розгляд справи відкладено на 01.04.2024 р. на 12 год. 00 хв.

У судове засідання від 01.04.2024 р. з`явились позивач, представник позивача та представники відповідача. Позивач та її представник вимоги підтримали в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

ІІІ. Обставини справи, що встановлені судом.

З 2004 року позивач працювала на посаді завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова та до прийняття оскаржуваного наказу до дисциплінарної відповідальності не притягалась.

Наказом від 21.11.2022 р. № 2136-18, позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану на 42 календарних дня, а саме: з 05.12.2022 р. по 18.12.2022 р. та з 16.01.2023 р. по 12.02.2023 р.

03.02.2023 р. ректором було видано розпорядження № 01 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», згідно якого зобов`язано: Провести у період з 06.02.2023 р. по 10.02.2023 р. службове розслідування за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_14 , завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології. Створити комісію для проведення службового розслідування у складі: Голови комісії Майя НІКОЛАЄВА, перший проректор, членів комісії: Світлана ГВОЗДІЙ, керівник навчального відділу; Олена БАЙЛО, помічник ректора; Ольга РУЖИЦЬКА, завідувач аспірантури та ОСОБА_15 , в.о. декана романо-германської філології. На період проходження службового розслідування відкликати ОСОБА_16 із відпустки без збереження заробітної плати. За результатами проведення службового розслідування надати звіт до 13.02.2023 р.

Тобто, до початку проведення службового розслідування, розпорядження вже містило формулювання про неналежне виконання позивачем посадових обов`язків.

Наказом від 03.02.2023 р. № 176-18 позивача відкликано з відпустки без збереження заробітної плати за угодою сторін на період воєнного стану, наданої наказом від 21.11.2022 р. № 2136-18, у зв`язку з проведенням службового розслідування з 03.02.2023 р.

Відмітка про ознайомлення позивача з зазначеними Розпорядженням та Наказом безпосередньо у цих документах відсутня, як відсутні будь-які відмітки про ознайомлення на окремому аркуші, тощо (під підпис відповідної особи з проставленням дати про таке ознайомлення).

05.02.2023 р. о 04 год. 54 хв. позивач викликала швидку медичну допомогу, у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, що підтверджується карткою виклику швидкої медичної допомоги від 05.02.2023 р. № 86.

06.02.2023 р. о 12 год. 30 хв. позивач зверталася за медичною допомогою до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 ОМР, що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого № 003468 від 06.02.2023 р.

У період з 07.02.2023 р. по 14.02.2023 р. позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності.

06.02.2023 р. комісією з службового розслідування було здійснено перевірку кафедри педагогіки факультету романо-германської філології.

Службове розслідування проводилося з 06.02.2023 р. по 15.02.2023 р., що вбачається з оформленого та підписаного комісією 15.02.2023 р. звіту результатів службового розслідування щодо виконання посадових обов`язків позивача, завідувача кафедри педагогіки романо-германської філології.

15.02.2023 р. головою комісії ОСОБА_17 складено запит до позивача щодо надання письмових пояснень до 20.02.2023 р. по результатам службового розслідування.

21.02.2023 р. позивачем надано письмові пояснення.

17.03.2023 р. відповідачем прийнято наказ № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування», проведеного за розпорядженням від 03.02.2023 р. № 1 щодо встановлення фактів неналежного виконання посадових обов`язків позивача. Згідно з п. 1 Наказу результати проведення службового розслідування на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології у період з 06.02.2023 р. по 16.02.2023 р. прийнято до відома.

Тобто, зазначений наказ, в частині дати завершення службового розслідування, суперечить оформленому та підписаному комісією звіту результатів внутрішнього службового розслідування від 15.02.2023 р., згідно якого службове розслідування було закінчено 15.02.2023 р.

20.03.2023 р. відповідачем прийнято наказ № 421-18, яким оголошено професору ОСОБА_1 , завідувачу кафедри педагогіки факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І. Мечникова догану за порушення трудової дисципліни (неналежне виконання функціональних обов`язків).

Підстава: результати службового розслідування, письмові пояснення ОСОБА_1 , наказ від 17.03.2023 р. № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування».

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 03.02.2023 р. ректором ОСОБА_2 було викликано позивача на бесіду. Ректором проведено бесіду з позивачем, в присутності свідка, проректора ОСОБА_12 , зав. відділу аспірантури та докторантури ОСОБА_5 , в.о. декана романо-германської філології проф. ОСОБА_6 , з приводу рапорту ОСОБА_5 . Під час бесіди було з`ясовано, що попередньо до ОСОБА_5 звернулася позивач та повідомила, що зміст робочої програми навчальної дисципліни «Педагогіка вищої школи» (для аспірантів ОНУ), яка розмішена на сайті Університету не проходив затвердження по кафедрі педагогіки та підпис на ній від імені позивача виконаний невідомою особою. За результатами бесіди було вирішено провести службове розслідування з метою розібратися з сумнівами позивача щодо змісту та підпису на робочій програмі. Ректор під час бесіди поводив себе тактично. Позивача було відкликано з відпустки без збереження заробітної плати з 03.02.2023 р., а початок службового розслідування визначено з 06.02.2023 р. Свідок не змогла пояснити у чому полягала необхідність відкликання позивача з відпустки, згода на відкликання позивачем була надана в усній формі. Свідок пояснила, що не знає чи ознайомлювали позивача з наказом про відкликання з відпустки. Пояснила, що розпорядженням ректора від 03.02.2023 р. було створено комісію для проведення службового розслідування, згідно якого свідка була визначено головою комісії. Свідок не змогла пояснити суду чому розпорядження містить формулювання «службове розслідування за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 ». 06.02.2023 р. комісія почала службове розслідування на кафедрі педагогіки, позивач на роботу не з`явилась, повідомивши у Вайбері, що захворіла та не приїде, зазначила, що на кафедрі є її колеги, які зможуть надати все необхідне. Комісія почала перевірку та виявила, що наявні на кафедрі документи не всі у належному стані. Під час проведення службового розслідування комісія керувалася Положенням про порядок проведення службового розслідування. За результатами службового розслідування встановлено численні факти підробки підписів та дати затвердження на робочих програмах, дані факти встановлені виключно зі слів, зокрема, пояснень лаборанта ОСОБА_18 , яка вказала, що неодноразово ставила підписи за позивача. Після встановлення факту підробки підпису позивача лаборантом Мазепою жодних дій, з боку відповідача до неї застосовано не було, а саме: остання до дисциплінарної відповідальності не притягалась, до правоохоронних органів з даного приводу не зверталися. Свідок зазначила, що матеріали службового розслідування відносно позивача не стали підставою для проведення службового розслідування відносно інших осіб. Обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача комісією не встановлювались, у звіті комісії не відображені. На питання представника позивача, свідок зазначила, що до неї позивач з заявою про врегулювання конфліктної ситуації не зверталася та їй нічого невідомо про заяву позивача від 30.03.2023 р., зареєстрованої за вх. № 168.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що позивач була його науковим керівником, характеризує позивача як людину, яка весь час думала про кафедру та робила все щоб кафедра процвітала, проводила наукові конференції, тематичні свята, семінари та вебінари. Атмосфера у колективі кафедри була доброзичлива. Пояснив, що був присутнім під час перевірки на кафедрі 06.02.2023 р., на той момент був доцентом кафедри, на його думку, перевірка проводилась упереджено, зазначив, що документація кафедри була у належному стані, знаходилася у папках. У попередньому році на кафедрі проводилися перевірки та документація на кафедрі була визнана найкращою в університеті. Звіти кафедрою здавалися регулярно та приймалися без зауважень. У період з 06.02.2023 р. по 15.02.2023 р. свідок не бачив позивача на робочому місці. У період з 03.02.2023 р. по 06.02.2023 р. мав розмову з позивачем з приводу її занепокоєння щодо розміщення на сайті не тієї робочої програми. Свідок зазначив, що не був свідком того щоб позивач просила когось з кафедри поставити за неї підпис.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що працював з позивачем на кафедрі 19 років, у січні 2023 р. писав скаргу на позивача на ім`я ректора стосовно клімату на кафедрі, чому скарга не була зареєстрована пояснити не зміг. На час призначення перевірки перебував у відпустці, був викликаний на кафедру 06.02.2023 р., для участі у перевірці, попередньо у позивача вдома обговорювалась запланована перевірка на кафедрі. Свідок зазначив, що були випадки коли позивач просила ставити підписи за неї лаборанта кафедри та остання підробляла підпис позивача. У період проведення службового розслідування та перевірки на кафедрі, позивач на роботі не з`являлась. Під час перевірки на кафедрі, комісією досліджувалась робоча програма, відповідальним за яку був свідок, та у якій знайдено недоліки. Свідок зазначив, що за недовго до ліквідації кафедри педагогіки був переведений на іншу кафедру.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що працює на посаді декана романо-германської філології, була присутня під час бесіди у ректора 03.02.2023 р. За результатами бесіди було вирішено провести службове розслідування з метою розібратися з сумнівами позивача щодо змісту та підпису на її робочій програмі. Був викликаний начальник кадрів та в присутності позивача йому було надано ректором доручення підготувати документи про відкликання позивача з відпустки та оголошено про необхідність розпочати службове розслідування. Свідок зазначила, що чула як позивач надала згоду про відкликання з відпустки. Позивач була відкликана з відпустки з 06.02.2023 р. та цього дня було розпочато службове розслідування. Позивач на роботу 06.02.2023 р. не з`явилася, повідомивши у Вайбері, що захворіла та не приїде, зазначила, що на кафедрі є її колеги. Свідок зазначила, що її було включено до складу комісії з розслідування. Під час проведення службового розслідування комісія керувалася Положенням про порядок проведення службового розслідування в Університеті. Під час перевірки були виявлено багато позитивних моментів та негативні моменти, а саме: був відсутній план роботи кафедри та у деяких робочих програмах були відсутні підписи або підроблені. Обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача комісією не встановлювались, у звіті комісії не відображені. Службове розслідування відносно інших членів кафедри не проводилось. Факти підробки підписів комісією встановлені на підставі показів лаборанта ОСОБА_18 , почеркознавча експертиза не проводилася. За фактом підробки до правоохоронних органів комісія не зверталася, до дисциплінарної відповідальності ніхто інший не притягався.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знає позивача 24 роки, працювала разом з нею на кафедрі педагогіки. Останні роки на кафедрі була нездорова атмосфера. Свідок чула, що позивач просила ставити підписи за неї на документах, на яких не було її підпису. При цьому, не змогла пояснити від кого конкретно вона це чула та повідомити про конкретні факти підробки на якомусь документі. Свідок зазначила, що у січні 2023 р. перебувала у відпустці та під час відпустки зверталася до ректора зі скаргою з приводу нездорової атмосфери на кафедрі, при цьому, не змогла пояснити чому її скарга не була зареєстрована. У період проведення службового розслідування не бачила позивача на роботі.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що працювала з позивачем на кафедрі педагогіки з 2007 року. Про проведення службового розслідування на кафедрі стало відомо від позивача. На кафедрі займала посаду секретаря, завжди гарно проходили перевірки, були лише незначні зауваження. Звіт про роботу кафедри за 2022 р. було вчасно подано. У період з 06.02.2023 р. по 14.02.2023 р. свідок позивача на роботі не бачила. На час проведення перевірки на кафедрі 06.02.2023 р., на кафедрі, був у наявності план роботи кафедри, однак, він не був оформлений повністю, відповідальним за оформлення протоколу є свідок. Протоколи кафедри були наявні на кафедрі, за виключенням протоколів за дистанційне засідання. Позивач з любов`ю ставилася до своїх учнів та співробітників кафедри.

23.03.2023 р. позивачем на ім`я ректора було подано заяву, з проханням надати в письмовій формі чітко зафіксовані факти порушення нею трудової дисципліни та неналежного виконання функціональних обов`язків, на основі яких оголошена догана, що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 23.03.2023 р. за № 151.

Також, 23.03.2023 р. позивачем на ім`я начальника відділу кадрів було подано заяву з проханням надати для ознайомлення посадову інструкцію завідувача кафедри педагогіки, а також відповідний документ, який підтверджує ознайомлення з посадовою інструкцією, що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 23.03.2023 р. за № 152.

Поміж з цим, 30.03.2023 р. позивачем на ім`я начальника відділу кадрів було подано заяву з проханням надати на ознайомлення документ, який зафіксував висновки Комісії, створеної ректором 03.02.2023 р., а також письмово оформлену підставу та наказ від 17.03.2023 р. № 420-18, що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 30.03.2023 р. за № 170.

30.03.2023 р. позивачем на ім`я Голови комісії по конфліктним ситуаціям, ОСОБА_4 та на ім`я Голови профкому ОНУ, ОСОБА_19 було подано заяву щодо упередженості винесеної їй догани з проханням проведення незалежної перевірки її діяльності, що до наступного часу проігноровано, що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 30.03.2023 р. за № 168.

Також, 30.03.2023 р. позивачем на ім`я ректора було подано заяву про надання завірених копій ряду документів, зокрема, наказів про відпустку, відкликання з відпустки, наказу про службове розслідування та його результатів, що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 30.03.2023 р. за № 174.

Крім того, 30.03.2023 р. позивачем на ім`я ректора було подано заяву від 30.03.2023 р., зокрема, з проханням зняти з сайту ОНУ підроблений варіант робочої програми «Педагогіка вищої школи», що підтверджується копією заяви на якій міститься штамп реєстрації відділом діловодства та архівного зберігання документів від 30.03.2023 р. за № 171.

Позивач стверджувала, що їй не було надано відповіді на вищевказані заяві, відповідачем під час розгляду даної справи дані твердження не спростовані.

03.04.2023 р. представник позивача звертався до відповідача з адвокатським запит в якому просив:

1. Надати завірену належним чином копію посадової інструкції (функціональних обов`язків) ОСОБА_1 , завідувача кафедри педагогіки факультету романо-германської філології ОНУ імені І.І. Мечникова;

2. Надати завірену належним чином копію розпорядження від 03.02.2023 р. № 01 «Про створення комісії для проведення службового розслідування»;

3. Надати завірену належним чином копію звернення завідувача аспірантури та докторантури ОСОБА_5 щодо наявності робочих програм на кафедрі педагогіки факультету романо-германської філології (яке зазначено як підставу проведення службового розслідування);

4. Надати завірену належним чином копію порядку (положення) проведення службового розслідування в ОНУ імені ОСОБА_3 .

4.1. У разі відсутності в ОНУ імені ОСОБА_3 затвердженого порядку (положення) проведення службового розслідування, повідомити яким нормативно-правовим актом керувалась комісія при проведенні службового розслідування відносно ОСОБА_1 ;

5. Надати завірені належним чином копії всіх матеріалів службового розслідування;

6. Надати завірену належним чином копію наказу від 17.03.2023 р. № 420-18 «Про результати проведення службового розслідування».

У відповідь на адвокатський запит, листом від 10.04.2023 р. № 01-01-668, повідомлено, що обов`язки завідувача кафедри, які має виконувати працівник, передбачені Законом України «Про вищу освіту», контрактом, а не тільки посадовою інструкцією. Зазначено, що Університет розглядає інформацію що стосується службового розслідування як службову. Положення про проведення службового розслідування на запит надано не було.

Судом встановлено, що Положення про проведення службового розслідування в ОНУ імені ОСОБА_3 було розміщено на сайті університету не раніше 02.08.2023 р., протилежного відповідачем недоведено.

У пункту 3 розділу І Положення про проведення службового розслідування в ОНУ імені ОСОБА_3 (далі Положення) визначені терміни, які застосовуються у цьому Положенні:

- службове розслідування це процес організації та вжиття комплексу заходів, які проводяться в рамках компетенції і статутної діяльності Університету з метою з`ясування причин, умов та обставин, які сприяли вчиненню неправомірних дій (вчинків) посадовими особами Університету;

- комісія з внутрішнього службового розслідування (далі Комісія) це постійний або тимчасовий робочий орган, який створено наказом ректора, з метою проведення внутрішнього службового розслідування. Чисельність Комісії може бути довільною, але не меншою трьох осіб. Голову Комісії призначає ректор з числа посадовців, чиї персональні обов`язки та особисті інтереси не пов`язані з предметом розслідування. Головою Комісії не може бути особа, за заявою якої розпочинається розслідування;

- результат внутрішнього службового розслідування це підсумковий документ (акт) про завершене службове розслідування, який містить вмотивовані результати кожного розслідування та пропозиції щодо шляхів усунення виявлених недоліків. Акт про службове розслідування підписується усіма членами Комісії та подається на затвердження ректорові чи особі, що виконує його обов`язки.

Пунктом 2 розділу ІІ Положення передбачені принципи проведення внутрішнього службового розслідування:

- законності;

- презумпції невинуватості;

- гласності;

- добровільності;

- професіоналізму і компетентності осіб, залучених до проведення внутрішнього службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 3 розділу ІІ Положення передбачені наступні терміни проведення службового розслідування:

- початок внутрішнього службового розслідування має бути визначений у наказі ректора про призначення внутрішнього службового розслідування. Якщо початок проведення внутрішнього службового розслідування не визначено окремою датою, він визначається датою наказу про його проведення. Таке службове розслідування не може тривати більше одного місяця (30 календарних днів) з дня його початку;

- у разі необхідності встановлений строк проведення внутрішнього службового розслідування може бути продовжений ректором або особою, яка виконує його обов`язки, на термін не більше ніж на один місяць (30 календарних днів);

- для початку службового розслідування особа, стосовно якої проводиться розслідування, не має перебувати у відпустці, відрядженні, на лікарняному. Проте, задля усунення можливості зловживання особою своїм правом для затягування розслідування, загальні терміни службового розслідування не включають в себе час перебування особи (осіб) щодо якої (яких) призначено службове розслідування, у відпустці, відрядженні, на лікарняному, відсутності з інших поважних причин та не є підставою для зупинення розслідування;

- завершенням внутрішнього службового розслідування є дата підписання відповідного акту всіма членами комісії або особливим приписом голови комісії про неможливість зібрати частину підписів.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Положення рішення про призначення внутрішнього службового розслідування приймається ректором Університету у формі наказу. Окремим пунктом цього наказу повинно бути рішення про утворення Комісії, її складу та голови Комісії, часу початку та закінчення роботи Комісії. Ректор контролює роботу Комісії і у разі потреби дає обов`язкові для виконання доручення. У разі необхідності до проведення внутрішнього службового розслідування можуть залучатися фахівці (експерти) різних галузей знань.

Всупереч наведеному, рішення про призначення службового розслідування ректором прийнято у формі розпорядження, а не наказу.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Положення за результатами проведення розслідування складається звіт про службове розслідування, у якому повинно бути зазначено:

- склад комісії, яка здійснювала розслідування, відповідно до наказу ректора;

- список присутніх при проведенні перевірки, якщо хтось з осіб не міг бути присутній, надається інформація стосовно причини відсутності такої особи;

- заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

- висновки внутрішнього службового розслідування, обставини які пом`якшують або обтяжують відповідальність, характеристика збитків, нанесених Університету, причини та умови, які призвели до порушень і посягань на власність, або погроз, пов`язаних з подальшою діяльністю, прийняті або запропоновані заходи для усунення обставин, які знімають з особи безпідставні звинувачення або підозру;

- обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення винних в цьому осіб до відповідальності згідно із чинним законодавством, заходи щодо відшкодування завданих збитків, вирішення конфліктних ситуацій, пропозиції щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню.

Судом встановлено, що звіт про службове розслідування від 15.02.2023 р., всупереч вищевказаному, не містить, зокрема, інформації про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, причин та умов, які призвели до інкримінованих порушень, обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення винних в цьому осіб до відповідальності, що свідчить про невідповідність вказаного звіту вимогам пункту 9 розділу ІІІ Положення.

IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин. Вимоги позивача стосуються порушення його трудових прав, зокрема щодо правомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП. Так, за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення:

догана;

звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення.

Тобто, догана- захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього.

Згідно з положеннями ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судом встановлено, що згідно результатів службового розслідування позивачу інкриміновано вчинення порушень у роботі кафедри педагогіки, переважно за період 2020-2022 років, що перевищує встановлений ч. 2 ст. 148 КЗпП України строк для накладення стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку (зокрема, в постанові від 07.06.2023 р. у справі № 705/985/22).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління.

Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація щодо належного управління СМ /Rec (2007) (стаття 2).

Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності).

Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі.

Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі. (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13)).

Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є релевантними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості.

Отже, чинним законодавством роботодавцю (керівнику) при обранні виду стягнення до працівника надано певний ступінь дискреційності щодо суті рішень, котрі він має ухвалювати, даючи йому змогу обирати з кількох юридично прийнятних рішень найбільш відповідне на його думку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Факт вчинення дисциплінарного проступку має бути належним чином зафіксований за допомогою актів, довідок, доповідних записок тощо.

З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно, за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 27.04.2021 р. у справі № 461/8132/17 також сформульовано висновок щодо застосування норм права, з якого вбачається, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким неможна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.

Для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 р. у справі № 219/2474/19 (провадження № 61-10005св20) зроблено висновки про те, що під порушенням трудової дисципліни потрібно розуміти винне, протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Отже, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку). Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Водночас саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинно містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин, а дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини працівника, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини працівника.

Вказані висновки підтверджуються постановою Верховного Суду від 04.04.2018 р. у справі №821/935/16, у якій вказано, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 13.03.2020 р. у справі №821/869/17, від 09.12.2019 р. у справі № 813/3820/17, від 19.09.2019 р. у справі №815/6552/15.

Діючим законодавством, а саме, ст. 79 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про відпустки» встановлено, що відкликати працівника з відпустки можна лише тоді, коли йому надано щорічну відпустку. Процедура відкликання працівника з інших видів відпусток не передбачена законодавством. До того ж, відкликання допускається за згодою працівника і лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства. Тобто, такий захід як відкликання можливий лише у виняткових випадках і лише щодо щорічної відпустки.

Тому, відкликати позивача відпустки без збереження заробітної плати та призначати/починати службове розслідування до закінчення її відпустки - 12.02.2023 р., відповідач не мав права, що свідчить про порушення порядку проведення службового розслідування.

Доводи відповідача про те, що він може діяти на власний розсуд під час відкликання працівника з відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін є безпідставними, адже не гуртуються на вимогах закону, та суперечать суті такої відпустки, яка надається за попередньої згоди сторін.

З системного аналізу змісту зазначених вище правових норм вбачається, що дисциплінарний проступок - це невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що тягне за собою застосування заходів дисциплінарного впливу.

Оспорюваний позивачем наказ про оголошення догани, винесений відповідачем на підставі необґрунтованого і не підтвердженого належними доказами висновку комісії, роботодавцем не з`ясовано та не встановлено обставин його вчинення, відсутні посилання у наказі про накладення стягнення на конкретні частини, пункти, статті нормативно-правових актів (законів, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції, тощо), які були порушені працівником, без визначення наявності чи відсутності ступеня тяжкості вчиненого, без визначення наявності чи відсутності заподіяної діями чи бездіяльністю працівника шкоди, без визначення усіх обставин події, яка була кваліфікована керівником саме як дисциплінарний проступок без урахування зазначених у ст.ст. 147-149 КЗпП України обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідачем не доведено винного невиконання чи неналежного виконання працівником позивачем ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, не доведено елементів складу дисциплінарного проступку, керуючись принципом презумпції невинуватості, який діє в трудовому праві, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість, а при відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку про відсутність підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачем при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності порушено вимоги ст. ст.147-149 КЗпП України, тому наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 року № 421-18 «Про оголошення догани», яким оголошена догана ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни слід визнати незаконним та скасувати.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

З долученої до матеріалів справи картки виклику швидкої медичної допомоги вбачається, що 05.02.2023 р. о 04 год. 54 хв. позивач викликала швидку де в анамнезі зазначено, що погіршення стану пов`язує зі стресом напередодні на роботі. Попередній діагноз: Гіпертонічний криз.

З медичної картки амбулаторного хворого № 003468 від 06.02.2023 р. вбачається, що 06.02.2023 р. позивач скаржилася на сильну головну біль, запаморочення, втрату свідомості. Встановлено діагноз гіпертонічний криз. Позивач у період з 07.02.2023 р. по 14.02.2023 р. перебувала на лікарняних, з діагнозом: Гіпертонія неускладнена, гіпертонічний криз.

Судом враховуються та обставина, що після встановлення винної у підробці підпису особи, відповідач жодних дій відносно неї не вчинив, та всупереч принципу презумпції невинуватості, до відповідальності притягнув позивача, що свідчить про прояв упередженості по відношенню до нього.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1КЗпП України (набрав чинності з 13.01.2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).

Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Відповідно до п. 9 Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

З огляду на викладене, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення компенсації за спричинену відповідачем моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконного оголошення догани, оскільки позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження порушення її прав у сфері трудових відносин, яке призвело до погіршення стану її здоров`я, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також нею доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і незаконним наказом відповідача.

Разом з тим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, знаходить суму моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн завищеною та такою, що не відповідає ступеню понесених позивачем моральних страждань, а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 4000,00 грн., що буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

V. Висновки суду.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених в судовому засіданні обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 року №421-18 «Про оголошення догани» ОСОБА_1 .

Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Ю. Б. Свячена

01.04.24