Справа №464/2349/24
пр № 2-з/464/24/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 квітня 2024 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова в складі судді Сабари Л.В., розглянувши заяву Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви,

встановив:

Львівська міська рада звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав, територіальним органам Міністерства юстиції України) вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В обґрунтування заяви покликається на те, що Львівська міська рада готує позов до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку. У Державному реєстрі права власності на нерухоме майно наявна інформація щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, загальною площею 177,3 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності та станом на момент подання позову не передана в користування третім особам. Первинна реєстрація на об`єкт відбулась за ПП «ВІКТОРІЯ МІЗ» на підставі Акту приймання-передачі майна, серія та номер: 5547, 5548, підпис на якому засвідчено 04.07.2019 року, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дума Г.М. та технічного паспорта, виданого 31.07.2018 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». 15.11.2019 року на підставі договору купівлі продажу № 1719 ПП «ВІКТОРІЯ МІЗ» продало, а ОСОБА_2 купила частину нежитлової будівлі під літерою «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 177,3 кв.м. 15.11.2019 року на підставі договору купівлі продажу № 1720 ПП «ВІКТОРІЯ МІЗ» продало, а ОСОБА_2 купила частину нежитлової будівлі під літерою «Г-1 » за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 177,3 кв.м. 05.12.2019 року на підставі договору купівлі продажу № 10974 ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила частину нежитлової будівлі під літерою «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 177,3 кв.м. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу №11148 від 10.12.2019 року ОСОБА_2 (Продавець) передала у власність ОСОБА_3 (Покупець) (одну другу) частку нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м. під літерою «Г-1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Також на підставі договору дарування № 11607 від 20.12.2019 року ОСОБА_3 (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар (одну другу) частку нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м під літерою «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 . 24.12.2019 року на підставі договору дарування № 11692 ОСОБА_3 (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар (одну другу) частку нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м під літерою «Г- 1» за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник звертає увагу, що згідно з даними ОКП «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 р. інформація про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 177,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в БТІ - відсутня. Відповідно до листа управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради від 17.05.2023 № 4-2401-6570 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (забудови земельної ділянки) на об`єкт будівництва нежитлової будівлі літ. Г-1 за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалися. Відповідно до листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 17.05.2023 року №4-0006-6583 згідно з даними з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_1 , Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ЛВО8 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЛВ40, на об`єкті будівництва «Реконструкція з об`єднанням будівлі торгового павільйону та будівлі магазину під літ. Б-1 під магазин», замовник ОСОБА_4 . Дані декларації не стосуються об`єкту, стосовно якого виник спір, оскільки спірна споруда знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не літ. Б-1. Відповідно до даних єдиної державної електронної системи у сфері будівництва єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: ОСОБА_5 , 20Б, відсутні. Однак, на даний час відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на будівлю літ. Г-1 загальною площею 177,3 кв.м. (реєстраційний номер майна: 101), яка перебуває на праві власності ОСОБА_1 в 2 частках по , дата державної реєстрації 20.12.2019 та 24.12.2019, на підставі договорів дарування № 11607 від 20.12.2019 та № 11692 від 24.12.2019. За приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації. Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127 визначено перелік документів необхідних для подачі державному реєстратору у випадку проведення реєстрації прав власності на об`єкти нерухомості. Таким чином заявник вважає, що вказане свідчить про відсутність належним чином оформленого права власності на нежитлову будівлю, площею 177,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами проведеного спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель обстеження земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 0,0182 га фактично використовується для обслуговування нежитлової будівлі (на вигляд тимчасова споруда). За відсутності прийнятих органом місцевого самоврядування рішень про затвердження документацій із землеустрою на земельну ділянку та надання її в оренду ОСОБА_1 для обслуговування нежитлової будівлі, відомостей про зареєстровані речові права на обстежену земельну ділянку за останнім, слідує, що ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку в межах червоних ліній орієнтовною площею 0,0182 га для обслуговування будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до листа управління земельних ресурсів від 15.06.2023 №4-2403-8059 вбачається, що на підставі звернення ОСОБА_1 від 20.04.2021 та представлених документів, управлінням земельних ресурсів було підготовлено проект ухвали міської ради «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », яким пропонувалось надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 0,0352 га на АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлової будівлі за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим перевезенням до земель житлової та громадської забудови. Проте, на підставі звернення ОСОБА_1 від 24.11.2021 звернення знято з розгляду. Львівська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, в результаті укладених правочинів позбавлена можливості використовувати та розпоряджатись такою, оскільки на ній знаходиться об`єкт, що перебуває у власності відповідача. Таким чином, вважає, що на даний час наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_1 може розпорядитися спірним об`єктом та відчужити його на користь інших осіб, з метою ухилення від виконання рішення, у зв`язку із чим просить заяву задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд здійснював виклик особи, яка подала заяву, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, зокрема в частині даних суб`єктів, щодо яких слід застосувати такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії щодо спірного майна.

09.04.2024 через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення Львівської міської ради, відповідно до яких вважає, що обраний спосіб захисту є найдоцільнішим для захисту прав та інтересів Львівської міської територіальної громади, від іменні якої діє заявник, а тому просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно, виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав, територіальним органам Міністерства юстиції України) вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 р. №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення, оскільки забезпечення позову спрямоване на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Оскільки у цій справі позивач хоче звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, зокрема щодо скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №914/120/19.

Таким чином, дослідивши подані докази, проаналізувавши доводи заявника, з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін спору, для реального виконання майбутнього рішення суду, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, при вивченні виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, суд прийшов до переконання, що такий відповідає заявленим вимогам та положенням ЦПК України.

Одночасно, з матеріалів справи, зокрема витягу із Державного реєстру речових прав, встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2 часток на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на будівлю літ. Г-1 загальною площею 177,3 кв.м. (реєстраційний номер майна: 101) по , державна реєстрація на котрі проведена 20.12.2019 та 24.12.2019, на підставі договорів дарування № 11607 від 20.12.2019 та № 11692 від 24.12.2019. Вказані частки є окремими об`єктами нерухомого майна, котрі належать ОСОБА_1 на підставі різних правовстановлюючих документів.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч.1 ст. 317, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є власником та часток нерухомого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 , на будівлю літ. Г-1 загальною площею 177,3 кв. м. (реєстраційний номер майна: 101), а тому має право розпоряджатися таким майном на власний розсуд.

Водночас, незважаючи на те, що заявник, мотивуючи підстави забезпечення можливістю відповідача розпорядитися спірним об`єктом, що належить йому на праві власності, та відчужити його на користь інших осіб, однак просить заборонити останньому, як стороні, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна.

Беручи до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, суд при застосуванні заходів забезпечення позову, має переконатися, чи відповідний суб`єкт має реальну можливість вчинити або утриматися від вчинення певних дій, зокрема, чи наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності.

В силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» власник об`єкту нерухомого майна при здійсненні реєстраційних дій може виступати як заявник (п.3 ч.1 ст. 2 Закону), і наділений правами подання заяви та документів у сфері державної реєстрації прав (ст. 20 вказаного Закону).

Разом з тим, вищевказаним законом не передбачено можливості власника об`єкту нерухомого майна вчиняти реєстраційні дії.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, та, зважаючи на те, що заявником не надано доказів про те, що ОСОБА_1 є державним реєстратором, а в силу Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» останній не наділений повноваженнями на здійснення реєстраційних дій, суд прийшов до висновків, що відповідачу не можна заборонити вчиняти дії, котрі він вчинити не може, а тому застосування такого виду забезпечення позову не відповідатиме вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності, як наслідок в цій частині заяви слід відмовити.

Крім того, як вбачається із заяви, Львівська міська рада має намір звернутися з позовною заявою до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку. Тобто, позовні вимоги будуть пов`язані з даними, внесеними до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За таких обставин суд враховує наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Одночасно, п. 5 ч.1 вказаної норми визначено, що обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Крім того у п. 9 ч.1 вищевказаної норми передбачено, що реєстраційна дія це державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

При цьому, статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Перелік підстав для державної реєстрації прав встановлено статтею 27 вищевказаного Закону.

Одночасно, серед підстав для відмови в державній реєстрації прав, визначених п. 6 ч.1 ст. 24 Закону, є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Крім того, у ст. 4 Закону закріплено речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації.

Аналіз вищевказаних положень Закону дає підстави вважати, що реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого проводяться виключно державним реєстратором, на підставі певних юридичних актів чи фактів, за відсутності, серед інших, наявних зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

При цьому, як вбачається із п. 5-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, судове рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, судове рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій (далі - судове рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій), а також заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій, про відкликання заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, що надходять до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, невідкладно реєструються державним реєстратором у базі даних заяв.

Таким чином, рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій є юридичним актом, на підставі котрого виникають обтяження речових прав щодо нерухомого майна.

З огляду на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд прийшов до переконання, що вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту спірного майна, належного на праві власності ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

При цьому, суд зважає на те, що згідно з ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а ОСОБА_1 є власником та часток на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на будівлю літ. Г-1 загальною площею 177,3 кв.м. (реєстраційний номер майна: 101) державна реєстрація на котрі проведена 20.12.2019 та 24.12.2019, на підставі договорів дарування № 11607 від 20.12.2019 та № 11692 від 24.12.2019, тому об`єктами, щодо котрих слід заборонити вчиняти реєстраційні дії є та часток на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на будівлю літ. Г-1 загальною площею 177,3 кв.м. (реєстраційний номер майна: 101).

Разом з тим, беручи до уваги, що в силу ст.ст. 7-9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» територіальні органи Міністерства юстиції України, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації не є суб`єктами уповноваженими на вчинення реєстраційних дій, а лише входять в організаційну систему державної реєстрації прав, не вказано хто є іншими суб`єктами, та не зазначено норму, на підставі котрої б вбачалося, що акредитовані суб`єкти як суб`єкти державної реєстрації прав є державними реєстраторами, тому в цій частині прохання заявника слід відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно п. п. 1-3 ч. 13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу, повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157, 158, 247, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

заяву Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку шляхом заборони:

державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування №11607 від 20.12.2019 та нежитлової будівлі, загальною площею 177,3 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування №11692 від 24.12.2019.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Роз`яснити заявнику обов`язок пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У випадках неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 ЦПК України, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання державному реєстратору для вжиття відповідних заходів за місцем знаходження об`єктів нерухомого майна.

Копію ухвали направити заявнику та ОСОБА_1 до відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 3 (три) роки.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09 квітня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Сабара Л.В.