Справа №:755/6586/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Даниленко О.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 139 209,00 грн, інфляційні втрати - 2 088,13 грн, 3% річних - 709,39 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 грудня 2022 року о 08 год 30 хв. у місті Києві на проспекті Степана Бендери, 9 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , не стежив за дорожньою ситуацією, не вибрав безпечної швидкості руху на дорозі з двостороннім рухом, здійснив виїзд на зустрічну смугу, при цьому перетнув подвійну лінію розмітки та здійснив зіткнення з автомобілем марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 21 лютого 2023 року Оболонський районний суд міста Києва у справі № 755/611/23 визнав винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-21236628 від 03 грудня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», з лімітом відповідальності 160 000,00 грн. 21 грудня 2022 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування. Представник позивача зазначає, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 25С/12/22 від 28 грудня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 339 209,00 грн. 13 березня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. 09 березня 2023 року позивач продав транспортний засіб з механічними пошкодженнями, завданими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за ціною 40 000,00 грн. Представник позивача вважає, що розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, завданої знищенням майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 139 209,00 грн (339 209,00 грн - 160 000,00 грн - 40 000,00 грн). Унаслідок знищення автомобіля позивачу завдано моральної шкоди, грошова компенсація якої становить 50 000,00 грн. Вказує, що в момент дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я. Моральна шкода полягала у душевних стражданнях, пов`язаних зі знищенням належного йому автомобіля, що призвело до відчуття тривоги, нервового хвилювання, постійного витрачання вільного та робочого часу для врегулювання страхового випадку в страховій компанії, порушення нормального життєвого ритму, тому позивач був позбавлений можливості на достатньому рівні фінансово забезпечувати сім`ю. Крім того, представник позивача, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, вважає, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 2 088,13 грн та трьох відсотків річних - 709,39 грн, нарахованих за 62 дні з 10 березня 2023 року до 10 травня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 60-62).

06 липня 2023 року ОСОБА_2 через представника - адвоката Галича О.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц Верховний Суд зазначив, що: «якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного транспортного засобу після ДТП. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП». Витрати на відновлювальний ремонт власника автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованими (відповідно до звіту становлять 540 941,91 грн) та перевищують вартість транспортного засобу до ДТП (відповідно до звіту становить 339 209,00 грн), а його ринкова вартість після ДТП оцінювачем у звіті встановлена не була. За таких обставин неможливо встановити дійсний розмір відшкодування майнового збитку, завданого автомобілю Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки в цьому випадку підлягає стягненню в рахунок відшкодування шкоди позивачу різниця між ринковою вартість транспортного засобу до ДТП та після ДТП, з урахуванням суми страхового відшкодування, де повинні бути зазначені: ринкова вартість автомобіля до ДТП (339 209,00 грн); ринкова залишкова вартість після ДТП (невизначена); сума страхового відшкодування - 160 000,00 грн); сума, що підлягає стягненню з відповідача (неможливо встановити ринкову залишкову вартість після ДТП). За доводами відзиву, посилання позивача на те, що ним за договором купівлі-продажу транспортного засобу було продано автомобіль Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з механічними ушкодженнями, завданими внаслідок ДТП, за ціною 40 000,00 грн, не містить жодного законодавчого та економічного обґрунтування, оскільки позивач на власний розсуд нібито продав його за 40 000,00 грн та відмовився від передачі залишків транспортного засобу відповідачу. Окрім того, відповідно до сайту «AUTO.RIA» позивач розміщав пропозицію про продаж зазначеного автомобіля за 2 700,00 доларів США, що на день його продажу було еквівалентно 104 139,00 грн. Тому позивач мав би рахувати суму завданого йому майнового збитку у такий спосіб: 339 209,00 грн - ринкова вартість автомобіля до ДТП; 104 139,00 грн - сума, за яку позивач продав автомобіль; 160 000,00 грн - сума страхового відшкодування; 75 070,00 грн - сума, що підлягає стягненню з відповідача. Також у відзиві зазначено, що позивач, посилаючись на завдання моральної шкоди, компенсацію якої він оцінює у розмірі 50 000 грн, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому такої шкоди саме у вказаному розмірі. Позивач не зазначає, у чому саме у нього виразився і яким чином він переніс фізичний біль, стрес, страх за своє здоров`я. При цій ДТП ніхто з учасників швидку допомогу не викликав, до лікарні не звертався. Позивач не вказує, у чому саме виразилися його душевні страждання, яка їх тривалість. Позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн та продав автомобіль після ДТП за 104 139,00 грн. Після ДТП ОСОБА_2 особисто зустрічався із ОСОБА_1 ; сторони обговорювали добровільну оплату витрат за шкоду, яку страхова компанія не покривала. Однак, оскільки позивач просив занадто велику суму відшкодування, вони не домовилися. Позивач відмовився передати відповідачу залишки автомобіля після ДТП у разі сплати ним шкоди. У позові зазначається, що позивач постійно витрачав вільний та робочий час у страховій компанії, однак до страхової компанії він звернувся один раз 21 грудня 2022 року із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав його в повному обсязі. Позивач не зазначає, які саме завдання він виконував на автомобілі, що призвело до неможливості виконання службових завдань та отримання заробітку. Позивач не повідомляв відповідача, коли саме він повинен сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач не знав і не міг знати, коли саме позивач отримав від страхової компанії страхове відшкодування. Крім того, відповідачу не було відомо, що позивач продав свій автомобіль після ДТІІ та коли саме, позивач не повідомляв, за яку суму коштів він його продав. За таких обставин, обов`язок відповідача сплатити на користь позивача суму боргу з дати надходження страхового відшкодування не настав. Відповідач отримав вимогу від представника позивача, проте до вимоги представник позивача долучив копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 25С/12/22 ФОП ОСОБА_4 всього на 3 аркушах, з якої не можливо було визначити суму збитку у розмірі 339 209,00 грн, оскільки незрозуміло, з чого саме виходив ФОП ОСОБА_4 при визначенні цієї суми, не зазначив калькуляцію запчастин, не додав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Представник ОСОБА_5 направив відповідь, в якій він просив надіслати копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку у повному обсязі, проте відповідь була проігнорована, звіт у повному обсязі направлений не був. (а.с.68-74)

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Даниленка О.В. надав відповідь на відзив, яка мотивована тим, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/1108/17 вказано, що «при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі». Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 25С/12/22 від 28 грудня 2022 року ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 339 209,00 грн. Позивач при розрахунку розміру завданої матеріальної шкоди виходив із принципу фізичного знищення майна, що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 25С/12/22 від 28 грудня 2022 року, та відповідно до розрахунку розміру матеріальної шкоди, наведеного в позовній заяві, вказував на обов`язок відповідача в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану позивачу внаслідок пошкодження належного йому майна, у розмірі 139 209,00 грн, який розрахований за таким алгоритмом: 339 209,00 грн (вартість автомобіля марки Skoda Octavia державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП) - 160 000,00 грн (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 40 000,00 грн (вартість знищеного автомобіля після ДТП). Тому розрахунок, зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву, до цих правовідносин застосовуватися не може, оскільки посилання відповідача на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованим. Сайт «AUTO.RIA» - це сайт, що містить публікації оголошень щодо продажу транспортних засобів, а тому розміщена публікація позивача про продаж автомобіля марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за 2700 доларів США є лише пропозицією і не може розцінюватися як належний і допустимий доказ факту продажу автомобіля за такою ціною. Автомобіль марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був проданий позивачем за 40 000 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2023/3697170 від 09 березня 2023 року. Тому твердження відповідача про продаж автомобіля за 2 700 доларів США є необґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 вказано, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для ного особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Порушення відповідачем пунктів 2.36, 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило знищення належного позивачу автомобіля марки, безпосередньо є фактом завдання позивачу душевних страждань, оскільки позивач пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, оскільки на момент ДТП позивач перебував в автомобілі за кермом. Тому позивач, з урахуванням обсягу страждань, зазначених у позовній заяві, їх тривалості, принципу розумності та справедливості, оцінює компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. (а.с.90-96)

22 серпня 2023 року ОСОБА_2 через представника - адвоката Галича О.М. надав заперечення, в яких зазначає, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актам) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертам відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15). Відповідач зазначає, що витрати на відновлювальний ремонт власника автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованими (відповідно до звіту - 540 941,91 грн) та перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (відповідно до звіту - 339 209,00 грн), а його ринкова вартість після ДТП оцінювачем у звіті всупереч зазначеним нормам, встановлена не була. За таких обставин неможливо встановити дійсну суму відшкодування матеріального збитку, завданого власнику Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена позиція також викладена у постановах Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року у справі № 759/15537/20 та від 26 січня 2023 року у справі № 756/14129/20. Посилання позивача на те, що він за договором купівлі-продажу транспортного засобу продав його за 40 000,00 грн, не містить жодного законодавчого та економічного обґрунтування. Він на власний розсуд нібито продав його за 40 000,00 грн та відмовився від передачі залишків транспортного засобу відповідачу. Крім того, відповідно до відомостей сайту «AUTO.RIA» позивач продавав зазначений автомобіль за 2 700 доларів США, що на день його продажу становило 104 139 грн. Тому позивач мав би рахувати суму завданого йому матеріального збитку так: 339 209,00 грн - ринкова вартість автомобіля до ДТП; 104 139,00 грн - сума, за яку позивач відчужив автомобіль; 160 000,00 грн - сума страхового відшкодування; 75 070,00 грн - сума, що підлягає стягненню з відповідача (339 209 - 160 000 - 104 139 = 75 070).

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Даниленка О.В. звернувся із клопотанням про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи відповідь Головного сервісного центру МВС України на адвокатський запит за вих. № 1815АЗ-2023 від 19 жовтня 2023 року. У клопотанні представник позивача на підтвердження правомірності та реальності здійснення позивачем продажу автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , просить долучити до матеріалів справи відповідь Головного сервісного центру МВС України від 20 жовтня 2023 року № 31/1815АЗ-23452-2023 на адвокатський запит за вих. № 1815АЗ-2023 від 19 жовтня 2023 року, відповідно до якої транспортний засіб 09 березня 2023 року був перереєстрований з ОСОБА_1 на нового власника ОСОБА_6 у ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2023/3697170 від 09 березня 2023 року.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України).

У клопотанні ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач у відзиві та запереченнях не погоджується із ціною продажу автомобіля, у зв`язку із чим існує необхідність надати відповідь Головного сервісного центру МВС України від 20 жовтня 2023 року № 31/1815АЗ-23452-2023.

Тому суд убачає підстави для задоволення клопотання та долучення до матеріалів справи відповіді Головного сервісного центру МВС України.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 15 грудня 2022 року, о 08 годині 30 хвилин, у місті Києві на проспекті Степана Бендери, 9, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху на дорозі з двостороннім рухом, здійснив виїзд на зустрічну смугу, при цьому перетнув подвійну лінію розмітки, та здійснив зіткнення з автомобілем марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року у справі №756/611/23 визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 14-16).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-21236628 від 03 грудня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», з лімітом відповідальності 160 000,00 грн.

21 грудня 2022 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 17).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, №25С/12/22 від 28 грудня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», ринкова вартість КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження становила 339 209,00 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становила 540 941,91 грн, з урахуванням ПДВ, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2 , становить 339 209,00 грн (а.с. 18-42).

Відповідно до страхового акту № ДКЦВ-27362 від 10 березня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір страхового відшкодування становить 160 000,00 грн (а.с. 45).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 10 березня 2023 року, затвердженого начальником Управління врегулювання ЦВ ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір матеріального збитку становить 251 209,00 грн; матеріальний збиток у разі економічно необґрунтованого ремонту ТЗ (ринкова вартість ТЗ на дату ДТП) - 339 209,00 грн; вартість залишків ТЗ після страхового випадку - 88 000,00 грн; сума страхового відшкодування - 160 000,00 грн. Також у розрахунку суми страхового відшкодування від 10 березня 2023 року вказано про конструктивну загибель ТЗ (а.с. 46).

13 березня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн (а.с. 54).

09 березня 2023 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 8043/2023/3697170 (а.с. 43-44), згідно з яким продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 (п. 1). Вказані обставини також підтверджуються відповіддю Головного сервісного центру МВС України від 20 жовтня 2023 року № 31/1815АЗ-23452-2023 на адвокатський запит за вих. № 1815АЗ-2023 від 19 жовтня 2023 року.

У п. 2.2. договору купівлі-продажу сторони домовились, що право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання цього договору. За домовленістю сторін вартість транспортного засобу становить 40 000 грн (п. 3.1.).

29 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Даниленко О.В. звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна, в якій просив відшкодувати майнову шкоду, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, у розмірі 181 347,23 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн протягом 5 календарних днів з дня отримання претензії (а.с. 47-53).

ОСОБА_2 отримав вказану вимогу 30 березня 2023 року (а.с. 52).

ОСОБА_2 через представника - адвоката Галича О. М. надав відповідь на вимогу, в якій вказав, що із доданого до вимоги звіту неможливо визначити саме збиток у розмірі 339 209,00 грн, оскільки не зрозуміло, з чого саме виходив ФОП ОСОБА_4 , не зазначено калькуляцію запчастин, тощо, оскільки він є не повним, всього на 3 аркушах. Тому представник відповідача ОСОБА_5 просив надіслати на його адресу належним чином засвідчену копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 25С/12/22, складеного ФОП ОСОБА_4 , у повному обсязі (а.с. 86).

Відповідно до роздруківок із сайту «AUTO.RIA» транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , продано за 2 700 доларів США (а.с. 87-88).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 55).

Щодо відшкодування майнової шкоди, суд приходить до наступного.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження

№ 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження

№61-12101св23)).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року№ 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (див.: п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження

№ 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19 (провадження

№ 61-3047св21) зазначено: «порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 211/3277/20 (провадження № 61-3442св22) зазначено: «Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набрав чинності 05 лютого 2013 року, до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були внесені зміни, які полягали, зокрема в тому, що із вказаної статті виключено пункт 30.3, яким передбачалося, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 - взагалі виключено. Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, у страховика виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, хоча розмір такого відшкодування є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності). Вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком шкоди у розмірі вартості транспортного засобу до ДТП в разі його фізичного знищення. Подібні висновки були зроблені також в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 209/3145/15-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, на які послався заявник в касаційній скарзі, в яких так само, як і у справі, що переглядається, за обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покривала у повному обсязі заподіяної шкоди, Верховний Суд виходив з того, що винні в ДТП особи зобов`язані відшкодувати потерпілим різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до цього розміру не входить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхової виплати».

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження

№ 61-19719св19) зазначено, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від

21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Комплексний аналіз норм пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України свідчить, що про визнання обставин учасниками справи має, в тому числі, бути зазначено в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників або іншим чином визнано ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 297/3225/16-ц (провадження №61-19259св19).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, він зазнав майнових втрат. Зокрема, стверджує, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №25С/12/22 від 28 грудня 2022 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 339 209,00 грн. Страховик виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Оскільки позивач продав транспортний засіб з механічними пошкодженнями за 40 000,00 грн, то розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, завданої знищенням майна внаслідок ДТП, становить 139 209,00 грн (339 209,00 грн - 160 000,00 грн - 40 000,00 грн). Також ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 інфляційні втрати - 2 088,13 грн, 3 % річних - 709,39 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Судом установлено, що 15 грудня 2022 року сталася ДТП за участі транспортного засобу марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року у справі № 756/611/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-21236628 від 03 грудня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», з лімітом відповідальності 160 000,00 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 25С/12/22 від 28 грудня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», ринкова вартість КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження становила 339 209,00 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 540 941,91 грн, з врахуванням ПДВ, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 339 209,00 грн.

Суд враховує, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки ринкова вартість транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження становила 339 209,00 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 540 941,91 грн, то транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним. За таких обставин позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд звертає увагу, що відповідно до наданого позивачем розрахунку суми страхового відшкодування від 10 березня 2023 року, затвердженого начальником Управління врегулювання ЦВ ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір матеріального збитку становить 251 209,00 грн; матеріальний збиток у разі економічно необґрунтованого ремонту транспортного засобу (ринкова вартість транспортного засобу на дату ДТП) - 339 209,00 грн; вартість залишків транспортного засобу після страхового випадку - 88 000,00 грн; сума страхового відшкодування - 160 000,00 грн (а.с. 46).

Інших доказів щодо вартості транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП, сторони не надали.

З урахуванням того, що вартість транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до ДТП становила 339 209,00 грн, а після ДТП - 88 000,00 грн, то позивач має право на відшкодування шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу, у розмірі 251 209 грн (339 209,00 грн - 88 000 грн).

Також судом установлено, що 13 березня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.

Оскільки розмір завданої позивачу шкоди (251 209,00 грн) перевищує ліміт відповідальності страховика (160 000,00 грн), то обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування покладається на відповідача ОСОБА_2 , як особу, яка її завдала. При цьому обсяг відповідальності ОСОБА_2 обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути майнову шкоду в розмірі 91 209,00 грн (251 209,00 грн - 160 000,00 грн).

Суд не погоджується із доводами позивача про те, що розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, становить 139 209,00 грн (339 209,00 грн - 160 000,00 грн - 40 000,00 грн).

Судом установлено, що 09 березня 2023 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2023/3697170 продав ОСОБА_6 транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ціною 40 000 грн (п. 1, 3.1 договору).

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору.

З урахуванням принципу свободи договору, погоджені сторонами у договорі купівлі-продажу № 8043/2023/30,00 грн є саме ціною, а не вартістю транспортного засобу після ДТП у розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому суд бере до уваги вартість транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП, визначену в розрахунку суми страхового відшкодування від 10 березня 2023 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», у розмірі 88 000 грн.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що відповідно до сайту «AUTO.RIA» позивач продавав зазначений автомобіль за 2 700 доларів США, що на день його продажу було еквівалентним 104 139 грн. Ціна продажу автомобіля Skoda Octavi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зафіксована у пункті 3.1. договору купівлі-продажу № 8043/2023/3697170 і становить 40 000 грн. Вказана сума є ціною продажу транспортного засобу і не тотожна його вартості після ДТП.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що розрахунок, зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву, до цих правовідносин застосовуватись не може, оскільки посилання відповідача на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованим.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

Тому до спірних відносин підлягає застосуванню стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі статті 8 ЦК України (аналогія закону).

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження

№61-1132св22)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 50 000,00 грн, суд ураховує вимоги розумності і справедливості та вважає вказаний розмір істотно завищеним. У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що у момент ДТП переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я. Вказує, що моральна шкода полягала у душевних стражданнях, пов`язаних зі знищенням належного йому автомобіля, що призвело до відчуття тривоги, нервового хвилювання, постійного витрачання вільного та робочого часу для врегулювання страхового випадку в страховій компанії, порушення нормального життєвого ритму, був позбавлений можливості на достатньому рівні фінансово забезпечувати сім`ю.

Наведені позивачем негативні наслідки у вигляді постійного витрачання вільного та робочого часу для врегулювання страхового випадку в страховій компанії, порушення нормального життєвого ритму, позбавлення можливості на достатньому рівні фінансово забезпечувати сім`ю, не доведені жодними доказами у розумінні ст. 76-80 ЦПК України.

Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує характер порушення прав позивача, обставини, пов`язані зі знищенням належного позивачу автомобіля, і вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості. Тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд приходить до наступного.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21 (провадження № 61-8320св23) зазначено: «грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від

11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України)».

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 088,13 грн та 3 % річних у розмірі 709,39 грн, нараховані на суму боргу в розмірі 139 209,00 грн за 62 дні з

10 березня 2023 року до 10 травня 2023 року.

Суд установив, що 29 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Даниленко О.В. звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна, в якій просив відшкодувати у повному обсязі шкоду протягом п`яти днів з дня отримання претензії (а.с. 47-53). ОСОБА_2 отримав вказану вимогу 30 березня 2023 року (а.с. 52). Тобто боржник ОСОБА_2 вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з відшкодування шкоди з 05 квітня 2023 року і саме з цього моменту у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІN: 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІN - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період прострочення - 05 квітня 2023 року до 10 травня 2023 року. IIc (100,20 : 100) = 1.00200000. Інфляційне збільшення: 91 209,00 x 1.00200000 - 91 209,00 = 182,42 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за такою формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення - 05 квітня 2023 року до 10 травня 2023 року. Кількість днів у періоді - 36. 91 209,00 x 3 % x 36 : 365 : 100 = 269,88 грн.

Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати у розмірі 182,42 грн та 3 % річних у розмірі 269,88 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід відмовити.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : майнової шкоди у розмірі 91 209,00 грн; інфляційних втрат у розмірі 182,42 грн, 3 % річних у розмірі 269,88 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 48,78 % від суми сплаченого судового збору. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 1 920,00 грн (а. с. 1), то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить: 1 920 грн х 51,95 % = 936,58 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 6, 8, 11, 13, 15, 16, 20, 22, 23, 526, 530, 625, 627, 632, 655, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 91 209,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 182,42 грн, 3 % річних у розмірі 269,88 грн, відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 936,58 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: