Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1624/23
Провадження № 2/382/105/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

08 квітня 2024 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Русу В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Державне підприємство "ЧАЙКА", про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в особі представника позивача адвоката Герасимчук Світлани Юріївни звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Державне підприємство "ЧАЙКА", про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Позов обгрунтовано тим, що з 29.10.2019 року, на підставі наказу № 175-к/тр, ОСОБА_1 , була призначена на посаду менеджера із збуту. Починаючи з 01.01.2022, відповідач щомісячно здійснював нарахування сум заробітної плати у сумі 14425,00 грн., проте, починаючи з квітня 2022 року, відповідач систематично почав затримувати належні до виплати суми заробітної плати. 20.03.2023 року, на підставі наказу №32-к/тр, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, у цей же день їй було видано копію наказу про звільнення та занесено запис до трудової книжки про звільнення. Проте, станом на 03.10.2023 року, вище зазначені вимоги законодавства про працю (ст. 47, ст.116 КЗпП України), відповідачем не виконано, остаточний розрахунок належних звільненому працівнику сум, позивачу не виплачено. В період з 29.10.2019 року по 20.03.2023 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до наказу №32-к/тр від 20.03.2023 року: Звільнено: ОСОБА_1 , менеджера із збуту з 20.03.2023р., із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. - Зобов`язано: Бухгалтерію виплатити компенсацію за 51 календарний день щорічної основної відпустки за робочий період 29.01.2021 20.03.2023 та 10 календарних днів додаткової соціальної відпустки на 2 дітей віком до 15 років за 2022 рік.

В період з 20.03.2023 року по день звернення з цим позовом до суду відповідачем було частково погашено заборгованість по зарплаті, проте не в повному обсязі і станом на 03.10.2023 року вона складає 3956,14 грн.. Беручи до уваги дану норму, за період з 01.03.2022 року по 31.02.2023 року Позивачу було нараховано заробітну плату: за березень 2022 року - 15463,84 грн., за квітень 2022 року 14 425,00 грн., за травень 2022 року - 14 425,00 грн.., за червень 2022 року - 14 425,00 грн., за липень 2022 року - 14425,00 грн., за серпень 2022 року - 14425,00 грн., за вересень 2022 року - 14425,00 грн., за жовтень 2022 року - 14425,00 грн., за листопад 2022 року - 14425,00 грн., за грудень 2022 року - 14425,00 грн., за січень 2023 року - 14425,00 грн., за лютий 2023 року -14425,00 грн..

Таким чином, сумарний заробіток за 12 календарних місяців складає 174138,84 грн. Тож середньоденна заробітна плата Позивача становить 174138,84 грн./ 365 днів = 477,10 грн. Тому такого розмір компенсації за невикористану відпустку Позивача складає 29 103,10 грн. (477,10 грн. х 61 день = 29103,10 грн.).

Підсумовуючи вищезазначене, компенсація за невикористанні дні відпустки, які належать до виплати Позивачу, становить 29103,10 грн

Беручи до уваги вищезазначені норму та з врахуванням нарахувань заробітної плати Позивачу за січень 2023р. - 14 425,00 грн. та за лютий 2023р. 14 425,00 грн., що передували місяцю, в якому відбулося звільнення, середньоденна заробітна плата вираховується наступним чином: 14 425,00 грн. + 14 425,00 грн = 28 850,00 грн. / 42 робочих дні (кількість робочих днів за останні два місяці, що передували місяцю перед звільненням) = 686,91 грн./ робочий день

Таким чином, з урахуванням ст. 117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку при звільненні Позивача середній заробіток розраховується за період з 21.03.2023 року по 20.09.2023 року, з моменту звільнення по день, який припадає на шестимісячний строк (ст. 117 КЗпП), та складається з 9 робочих днів у березні, 20 у квітні, 23 у травні, 22 у червні, 21 у липні, 23 у серпні, 14 у вересні, що разом становить 132 робочих дні, а отже: 132 робочих дні х 686, 91 грн./ робочий день = 90 672,12 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2023р. по 20.09.2023 року складає 90 672,12 грн., який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Враховуючи вищевикладене просила стягнути з Державного підприємства «Чайка» () на користь ОСОБА_1 (ін. код НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 3956,14 гривень та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 29103,10 грн. Стягнути з Державного підприємства «Чайка» () на користь ОСОБА_1 (ін. код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2023 р. по 20.09.2023р. у сумі 90 672,12 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнути з Державного підприємства «Чайка» () на користь ОСОБА_1 (ін. код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 7 300,00 (сім тисяч триста гривень).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06.10.2023 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

16.02.2024 року та 27.02.2023 року через підсистему "Електронний суд" від представника Державного підприємства "Чайка" - Помоз Андрія Валентиновича надійшли пояснення по справі, з котрих вбачається, що Державне підприємство «Чайка» є державним підприємством, яке перебуває в управлінні Державного управління справами Офісу Президента України відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2011 № 20 «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Чайка».

Державне підприємство «Чайка» є багатофункціональним аграрним підприємством, займається вирощуванням зернових, технічних, кормових культур, картоплі, овочів, молочним скотарством, вирощуванням племінного молодняку великої рогатої худоби та свиней, вирощуванням товарної риби, переробкою молока, м`яса та зернових культур власного виробництва.

Вирощування сільськогосподарської продукції здійснювалось в 2022 та 2023 роках в умовах збройної агресії РФ, воєнного стану, що призвело до тимчасового фактичного блокування господарської діяльності відділення «Лісне» ДП «Чайка» (місцезнаходження с. Лісне, Бучанський район, Київської області) та до кризового фінансового становища підприємства в цілому.

В своїй позовній заяві Позивач просить стягнути, серед іншого, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90 672,12 грн..

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду 26.06.2019 ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням №6-113цс16.

Велика Палата прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому Велика палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Звертає увагу суду, що Позивач (за наявності порушеного права щодо оплати належних при звільненні виплат) тривалий час не звертався до суду, метою таких дій Позивача є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягненя з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього.

Верховний Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Як приклад, Верховний суд дійшов висновку у справі №480/3105/19 про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути не більше 19 % від загального розміру належних працівникові при звільненні.

У даній позовній заяві Позивач зазначає, що загальний розмір належних йому при звільненні виплат складає: заборгованість по заробітній платі у сумі 3 956,14 грн. та компенсація за невикористану щорічну відпустку у сумі 29 103,10 грн., а вже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2023 по 20.09.2023 складає 90 672,12 грн., що є абсолютно неспівмірними та непропорційними величинами.

Як вже зазначалось, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України

27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

В ст. 257 Цивільного процессуального кодексу України зазначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Позивач не сплатив судовий збір щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90 672,12 грн., а тому дані позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню судом без розгляду.

В позовній заяві Позивач зазначає, що між адвокатом Герасимчук Світланою Юріївною та ОСОБА_1 було укладено Договір на надання правової (правничої) допомоги № 28/08/1-23.

Відповідно до Замовлення №1 від 29.08.2023р. (далі Замовлення), що є невід`ємною частиною зазначеного Договору, деталізовано опис наданих послуг та розмір гонорару (винагороди) за надані правничі послуги, а саме: п.1 Замовлення «Сторони погодили, що правовою (правничою) допомогою є судовий захист інтересів Клієнта, у справі про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з Державного підприємства «ЧАЙКА». - п.2 Замовлення «Сторони погодили, що фіксований розмір гонорару (винагороди) за надання правових (правничих) послуг визначено Сторонами з врахуванням вимог ст. 137 Цивільно-процесуального Кодексу України, складності питань, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) виконання складає: 7300,00 (сім тисяч триста гривень 00 коп.), які включають у себе: - Вивчення та аналіз документів наданих Клієнтом, пошук актуальної судової практики; - Надання юридичної консультації; - Підготовка та складання позовної заяви; - Формування доказів, оформлення і надсилання позовної заяви; - Підготовка відповіді на відзив, відповіді на апеляційну та касаційну скаргу за потреби; - Підготовка та складання усіх необхідних клопотань, заяв, пояснень, та інших процесуальних документів, які необхідні для захисту прав та законних інтересів Клієнта, в судах усіх інстанції; - Участь у судових засіданнях, в судах усіх інстанції за потреби. - Супровід виконання судового рішення». - п. 3 Замовлення _ «Сторони погодили, що розрахунок за надані послуги здійснюється Клієнтом на користь Адвоката протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту набрання рішення законної сили».

30.08.2023 року, за результатами надання правових послуг за Замовленням №1 від 29.08.2022 року, сторонами було підписано Акт наданих послуг №1.

ДП «Чайка» проаналізувало доданий до позовної заяви Договір та Акт, у зв`язку із чим, зазначає про необґрунтоване включення представником позивача годин, витрачених на послуги, надання, яких є необов`язковим, а саме: безпідставне включення до витрат на правничу допомогу витрат часу адвоката на подання або направлення кореспонденції на пошті, ксерокопіювання документів та додатків. Направлення та отримання кореспонденції адвокатом не відноситься до видів адвокатської діяльності, визначених у статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI.

Зазначене підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.12.2020 у справі № 808/1849/18, де передбачено, що технічне копіювання документів у вигляді поліграфічних послуг, їх завіряння, направлення документів поштою не є різновидом правничої допомоги та не вимагає застосування професійних знань адвоката, тому такі дії не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.143 Цивільного процесуального кодексу України, просив залучити зазначені пояснення до матеріалів справи та врахувати їх при винесенні рішення.

Представник позивача направила на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12), з 29.10.2019 року, на підставі наказу № 175-к/тр, ОСОБА_1 , була призначена на посаду менеджера із збуту, що підтверджується записами у трудовій книжці, 20.03.2023 року на підставі наказу №32-к/тр, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, у цей же день їй було видано копію наказу про звільнення та занесено запис до трудової книжки про звільнення (а.с.13-17, 35, 37-42).

ОСОБА_1 направила генеральному директору Державного підприємства "Чайка" вимогу про здійснення повного розрахунку з працівником (а.с.18-20, 54-56).

Відповідно до довідки від 08.06.2023 року № КИЇ00000013, вбачається, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Чайка" з 29.10.2019 року по 20.03.2023 року на посаді менеджера із збуту. Дохід за період з 01.10.2022 року по 20.03.2023 року склав 110007, 92 грн. (а.с.21-23, 36).

Адвокатом Герасимчук С. І. генеральному директору Державного підприємства "Чайка" було здійснено адвокатський запит з проханням надати інформацію, щодо суми заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1 станом на день отримання цього адвокатського запиту та причина її не виплати у день звільнення (а.с. 24-25, 43-44).

Відповідно до наказу №51-К/ТМ від 31.03.2021 року ОСОБА_1 надано основну щорічну відпустку за відпрацьований робочий час тривалістю 30 календарних днів (а.с.26,61).

Згідно наказу №35 к/тм від 28.02.2022 року ОСОБА_1 надано додаткову соціальну відпустку як матері двох дітей до 15 років за 2020 рік та 2021 рік тривалістю 20 календарних днів (а.с.27).

На адвокатський запит надано штатний розпис Державного підприємства "Чайка", реєстр застрахованих осіб та наказ № 175-к/тр від 28.10.2019 року відповідно до якого ОСОБА_1 , була призначена на посаду менеджера із збуту. 20.03.2023 року, на підставі наказу №32-к/тр, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, у цей же день їй було видано копію наказу про звільнення та занесено запис до трудової книжки про звільнення. Відповідно до наказу №32-к/тр від 20.03.2023 року: Звільнено: ОСОБА_1 , менеджера із збуту з 20.03.2023р., із займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. - Зобов`язано: Бухгалтерію виплатити компенсацію за 51 календарний день щорічної основної відпустки за робочий період 29.01.2021 20.03.2023 та 10 календарних днів додаткової соціальної відпустки на 2 дітей віком до 15 років за 2022 рік (28-35,49-53).

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 166 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа Ганс-Адам II проти Німеччини, заява № 9 42527/98 тощо) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, та відсутність доказів направлення позивачу письмових повідомлень про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, та на даний час невиплачено вказаних в позові сум при звільненні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивачки невиплаченої заробітної плати в розмірі 3956,14 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку, що становить 29103,10 грн, середній заробіток за час не проведення розрахунку при звільненні за період з 20.03.2023 року по 20.09.2023 року у розмірі 90672,12 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 2422, 40 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28.08.2023 року, між адвокатом Герасимчук Світланою Юріївною та ОСОБА_1 було укладено Договір на надання правової (правничої) допомоги № 28/08/1-23.(а.с. 57-58)

Відповідно до Замовлення №1 від 29.08.2023р. (далі Замовлення), що є невід`ємною частиною зазначеного Договору, деталізовано опис наданих послуг та розмір гонорару (винагороди) за надані правничі послуги, а саме: п.1 Замовлення _ «Сторони погодили, що правовою (правничою) допомогою є судовий захист інтересів Клієнта, у справі про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з Державного підприємства «ЧАЙКА». п.2 Замовлення _ «Сторони погодили, що фіксований розмір гонорару (винагороди) за надання правових (правничих) послуг визначено Сторонами з врахуванням вимог ст. 137 Цивільно-процесуального Кодексу України, складності питань, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) виконання складає: 7300,00 (сім тисяч триста гривень 00 коп.), які включають у себе: Вивчення та аналіз документів наданих Клієнтом, пошук актуальної судової практики; Надання юридичної консультації; Підготовка та складання позовної заяви; Формування доказів, оформлення і надсилання позовної заяви; Підготовка відповіді на відзив, відповіді на апеляційну та касаційну скаргу за потреби; Підготовка та складання усіх необхідних клопотань, заяв, пояснень, та інших процесуальних документів, які необхідні для захисту прав та законних інтересів Клієнта, в судах усіх інстанції; Участь у судових засіданнях, в судах усіх інстанції за потреби. Супровід виконання судового рішення». - п. 3 Замовлення _ «Сторони погодили, що розрахунок за надані послуги здійснюється Клієнтом на користь Адвоката протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту набрання рішення законної сили». (а.с.59)

30.08.2023 року, за результатами надання правових послуг за Замовлення №1 від 29.08.2022 року, сторонами було підписано Акт наданих послуг №1. (а.с.60)

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. 47, 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, ст. ст. 280-283, 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 43 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Державне підприємство "ЧАЙКА", про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "ЧАЙКА" (, адреса: вул.Гоголя, 62А, с.Дударків Бориспілський район Київська область 08330), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зоборгованість з заробітної плати у сумі 3956,14 грн. та компенсацію за не використану щорічну відпустку, що становить 29103,10 грн.

Стягнути з з Державного підприємства "ЧАЙКА" (, адреса: вул.Гоголя, 62А, с.Дударків Бориспілський район Київська область 08330), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2023 року по 20.09.2023 року у розмірі 90672,12 грн. з відрахуванням з такою суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства "ЧАЙКА" (, адреса: вул.Гоголя, 62А, с.Дударків Бориспілський район Київська область 08330) на користь держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути зДержавного підприємства "ЧАЙКА" (, адреса: вул.Гоголя, 62А, с.Дударків Бориспілський район Київська область 08330) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В межах стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 10 квітня 2024 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.04.2024 року.

Суддя Кисіль О.А.