ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/664/24
Провадження № 2/210/691/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Біди А.В.,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, та просив суд визначити ОСОБА_1 , додатковий двох місячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло Дз-884 від 16 листопада 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , отримали у власність квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є батьком позивача та сином ОСОБА_3 . Дідусь позивача - ОСОБА_3 , приблизно в 2010-2012 році виїхав проживати до своєї дружини ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , яка хворіла та дідусь її доглядав. В 2018 році померла бабуся позивача ОСОБА_5 , за життя вона склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача ОСОБА_3 . Після смерті дідуся, спадкоємцями першої черги був батько позивача ОСОБА_4 , як син спадкодавця та ОСОБА_6 , як донька спадкодавця. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Після смерті ОСОБА_3 батько позивача звернувся до нотаріуса для отримання консультації з питань прийняття спадщини. Нотаріус роз`яснив ОСОБА_4 , що він може не поспішати з оформленням спадщини, оскільки на період введення воєнного стану зупинені строки подачі заяви про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , після його смерті спадщину прийняв лише позивач по справі. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. 19 грудня 2023 року приватним нотаріусом Кучман І.І. було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_3 , яка за життя належала батькові. На 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 позивач свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки бажав отримати свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру у тому числі і на 1/2 частину квартири дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, нотаріус повідомив позивача, що батько позивача та всі спадкоємці пропустили строки подачі заяви про прийняття спадщини та зазначила, що вже не діють нормативні акти які на час війни зупиняли взагалі строки подачі заяви про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Кучман І.І. від 12 січня 2024 року відмовлено позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини квартири дідуся позивача та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.1272 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.29).

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо така заводилась (а.с.41-42).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 присутній не був, поза межами судового засідання, 02 квітня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд вказаної справи без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток, відзиву на позовну заяву не надали. 03 квітня 2024 року на адресу суду від представника Виконавчого комітету Криворізької міської ради - Ольховської А.М. надійшло клопотання, в якому просили проводити розгляд справи за участю представника виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради.

Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток, відзиву на позовну заяву не надали. 13 березня 2024 року та 28 березня 2024 року на адресу суду надходили заяви за підписом керуючого справами виконкому районної у місті ради Петренко С., в яких останній просив суд, проводити розгляд вказаної справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує (а.с.38, 44).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні присутня не була, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином. 12 березня 2024 року на адресу суду надійшла заява, в якій відповідач просила суд проводити розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позов у повному обсязі (а.с.26).

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , про що районним бюро РАЦС м. Радехів Львівської області 12 лютого 1960 року складено відповідний актовий запис №4. Батьками ОСОБА_4 зазначені: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12 лютого 1960 року (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_8 , про що радянським районним відділом РАЦС м. Макіївка Донецької області 07 березня 1958 року складено відповідний актовий запис №377. Батьками ОСОБА_8 зазначені: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02 червня 1975 року (а.с.37).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , про Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 17 серпня 1989 року складено відповідний актовий запис №811. Батьками ОСОБА_1 зазначені: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.13).

Вказані обставини підтверджують, що позивач по справі ОСОБА_1 є онуком померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло №Дз-884 від 16 листопада 2000 року, яке видане органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області 01 серпня 2022 року складено відповідний актовий запис №73, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 01 серпня 2022 року (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 19 травня 2023 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області було відкрито спадкову справу (№239/2023) за заявою ОСОБА_1 та видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , 1960 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його сину ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І від 12 січня 2023 року, ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який був спадкоємцем батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини (а.с.23).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Таким чином, спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті (трансмітент), до його спадкоємців (трансміссар), тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі №720/2683/19, на яку послався апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні.

З 29 червня 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Так, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

З вказаного слідує, що на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» строк для прийняття спадщини був зупинений на час дії воєнного стану, на 4 місяці. З вказаного слідує, що загальний строк для подання заяви про прийняття спадщини не повинен перевищувати 10 місяців. Батько позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не встиг подати заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - дідуся позивача ОСОБА_3 у встановлений шести місячний строк, однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719, мав ще встановлений нормативно-правовим актом час для подачі такої заяви (до 30 травня 2023 року).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України).

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною, та позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі №1320цс17.

Суд вважає, що оскільки померлий ОСОБА_4 за життя пропустив строк для прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 у зв`язку з правовою невизначеністю яка існувала між нормами ЦК України та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», що на думку суду є поважними причинами, права позивача підлягають захисту шляхом надання йому додаткового строку для прийняття спадщини протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини.

При оцінці встановлених обставин, суд враховує не тільки умови застосування правил частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий двох місячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу вступу рішення суду в законну силу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н. Ю. Вікторович