Номер провадження: 22-ц/813/1356/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року представник Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за необліковану електричну енергію в розмірі 26 222 (двадцять шість тисяч двісті двадцять дві) гривні 34 (тридцять чотири) копійки та понесені судові витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем електричної енергії, постачальником якої є позивач. В результаті самовільного підключення відповідачем до електромережі з порушенням схеми обліку, утворилась заборгованість за несплату вартості необлікованої електричної енергії, тому позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (, адреса: м. Одеса, вул. М. Боровського, 28-Б) заборгованість за необліковану електричну енергію у розмірі - 26 222 (двадцять шість тисяч двісті двадцять дві) гривні 34 (тридцять чотири) копійки на п/р НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ», МФО 334851, .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (, адреса: м. Одеса, вул. М. Боровського, 28-Б) - 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню в рахунок сплаченого судового збору на п/р НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ», МФО 334851, .

У березні 2023 року представник Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» - Калініченко Сергій Миколайович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Заява обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було вирішено питання про судові витрати, про які АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» заявляло у позовній заяві, а саме: щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року доповнено резолютивну частину заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 лютого 2023 року у справі №521/17496/22 наступним текстом:

«В задоволенні вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (код ЄДРПОУ - 00131713, адреса: м. Одеса, вул. М. Боровського, 28-Б) про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень - відмовлено.».

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, представник Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» - Калініченко Сергій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року та ухвалити постанову, якою заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю: поновити строк подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу у даній справі та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт надання послуг № 52 від 01 березня 2023 року, в якому зазначено, що відповідно до договору та на замовлення Акціонерним товариством «ДТЕК Одеські електромережі» Адвокатським об`єднанням «Перший Радник» у період з 21 листопада 2022 року по 27 лютого 2023 року надано професійну правничу допомогу в рамках даної судової справи, а саме: вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних справ- 3 год - 3 000 грн.; розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка систематизації доказової бази - 2 год-2000 грн.; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру (позовна заява, інші заяви, клопотання) - 5 год.-5000 грн. Всього 10 000 грн. Апелянт вважає, що суд першої інстанції встановивши, що позивачем надано докази на підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом, помилково відмовив у задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на ненадання позивачем доказів підтвердження факту оплати наданої правової допомоги. Апелянт зазначає, що згідно з п. 4.2. договору про надання правничої допомоги № 137 - ОЕМ від 25 вересня 2020 року сторони домовилися про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів виконавця, таким чином в договорі не конкретизовано порядок оплати витрат на професійну правничу допомогу, тому на думку апелянта неможливо встановити коли саме мала відбутись оплата витрат на професійну правничу допомогу. Представник Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» - Калініченко Сергій Миколайович зазначає, що відповідно до п. 3.2. договору про надання правничої допомоги № 137 - ОЕМ від 25 вересня 2020 року саме акт наданих послуг містить детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, вартість надання послуг. На підставі вказаного скаржник вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження наявності витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду документального підтвердження фактичного здійснення витрат на правову допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3).

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 4).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13).

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18.

У доданому до позовної заяви договорі про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року, укладеного між АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та адвокатським об`єднанням «Перший Радник» передбачено, що приймання-передача послуг за цим Договором здійснюється за актами наданих послуг, який складається та підписується Виконавцем за результатом надання Послуг в день прийняття судом першої, апеляційної або касаційної інстанції судового рішення, яким закінчується розгляд справи у суді відповідної інстанції, що зумовлюють припинення надання правової допомоги за Договором. Акт наданих послуг містить детальний опис наданих Послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість наданих Послуг (розмір гонорару). Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється Виконавцем Клієнту, а Клієнт зобов`язаний протягом 1 (одного) календарного дня з моменту отримання акту наданих послуг прийняти надані Виконавцем за цим договором послуги шляхом підписання отриманого акту наданих послуг або направити мотивовану відмову від приймання наданих послуг у разі невідповідності наданих Послуг умовам цього Договору з переліком виявлених недоліків і строком їх усунення.

Вартість Послуг, розмір витрат Виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в Додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного Договору. Сторони домовляються про встановлення погодинного Порядку обчислення розміру адвоката.

У позовній заяві наведено попередній розрахунок судових витрат із зазначенням вже понесених витрат на оплату судового збору в суді першої інстанції та можливі витрати зі сплати судового збору в судах вищих інстанцій, а також вказівкою про витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Крім того, у позові позивачем повідомлено, що ним буде надано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги на підтвердження орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, а за результатами розгляду справи буде складено акт наданих послуг щодо представництва інтересів позивача в рамках вказаної справи та докази оплати вказаних послуг.

Також у позовній заяві представником позивача - адвокатом Калініченком С.М. заявлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В розумінні ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто подання позивачем заяви про розгляд справи в порядку спрощеного провадження первісно передбачає розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2023 року позов задоволено у повному обсязі. З відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за необліковану електричну енергію та сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позову.

З часу постановлення судом першої інстанції ухвали від 01.12.2022 року про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без виклику сторін в судове засідання і до ухвалення заочного судового рішення від 27.02.2023 року, будь-якого процесуального документа (заява, клопотання, звернення) до суду від позивача не надходило.

Як вбачається із заяви про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач дізнався про ухвалення заочного судового рішення з часу його розміщення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 01.03.2023 року.

Цього же дня АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та адвокатським об`єднанням «Перший Радник» підписаний акт надання послуг за № 52, в якому деталізовано, що відповідно до договору та на замовлення Акціонерним товариством «ДТЕК Одеські електромережі» Адвокатським об`єднанням «Перший Радник» у період з 21 листопада 2022 року по 27 лютого 2023 року надано професійну правничу допомогу в рамках даної судової справи, а саме: вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних справ - 3 год - 3000 грн; розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка систематизації доказової бази - 2 год - 2000 грн; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру (позовна заява, інші заяви, клопотання) - 5 год.-5000 грн, а всього на загальну суму 10 000 грн.

Таким чином, з матеріалів справи. яка розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вбачається, що позивач у поданій до суду позовній заяві навів:

- попередній розрахунок судових витрат у вигляді фактично сплаченого судового збору за подання позову до суду першої інстанції, можливих витрат на судовий збір у судах вищих інстанцій та очікувані витратити на правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн;

- зазначив про надання додаткової угоди до договору про надання правової допомоги на підтвердження орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, а за результатами розгляду справи буде складено акт наданих послуг щодо представництва інтересів позивача в рамках вказаної справи та докази оплати вказаних послуг.

Адвокатським об`єднанням «Перший Радник» після ухвалення судом першої інстанції заочного судового рішення від 27.02.2023 року та його розміщення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.03.2023 року, підписано з Клієнтом АТ «ДТЕК Одеські електромережі» акт № 52 від 01.03.2023 року, відповідно до якого деталізовано обсяг послуг, які надані адвокатським об`єднанням в порядку представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції та розраховано суму гонорару, який підлягає сплаті в порядку та строки передбачені додатковою угодою № 1 від 01.07.2021 року до договору № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року.

При таких обставинах 5-ти денний строк, протягом якого заявник мав подати докази про оплату послуг адвоката, сплив 06.03.2023 року, який припадав на робочий день (понеділок).

Проте представник позивача подав до суду акт № 52 від 01.03.2023 року через підсистему «Електронний суд» лише 10.03.2023 року, тобто з порушенням строку передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Докази оплати послуг адвоката, про які представник позивача зазначив у позовній заяві, а також додаткову угоду № 1 від 01.07.2021 року до договору про надання правничої допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року не подано взагалі, хоча акт № 52 від 01.03.2023 року, який містить деталізацію обсягу наданих адвокатом послуг в межах правничої допомог та розмір гонорару в сумі 10 000 грн містить посилання на його сплату в порядку та строки передбачені додатковою угодою № 1 від 01.07.2021 року до договору № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року .

Зазначаючи у заяві про ухвалення додаткового судового рішення про пропуск строку подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу у даній справі, представник позивача просив його поновити, посилаючись на те, що про ухвалення заочного судового рішення, яке відбулось без участі сторін, позивачу стало відомо після викладення тексту рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.03.2023 року, у зв`язку з чим того же дня між адвокатським об`єднанням та клієнтом було складено акт № 52 від 01.03.2023 року, яким деталізовано обсяг послуг наданих адвокатським об`єднанням в порядку представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції та розраховано суму гонорару, який підлягає сплаті.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

При цьому можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Для поновлення строку необхідним є наведення конкретних обставин, надання відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації особою своїх прав.

Оскільки заявник не заперечує, що про ухвалення заочного судового рішення йому стало відомо 01.03.2023 року у зв`язку з чим було складено акт № 52 від 01.03.2023 року, а до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача звернувся лише 10.03.2023 року, тобто з пропуском 5-ти денного строку передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що закінчився 06.03.2023 року та припав на робочий день (понеділок), наведені представником позивача причини пропуску строку з 07.03.2023 року до 10.03.2023 року, не є поважними.

Крім того, посилання заявника, що в договорі про надання правничої допомоги № 137 - ОЕМ від 25 вересня 2020 року не конкретизовано порядок оплати витрат на професійну правничу допомогу, що на думку скаржника виключає можливість встановити коли саме мала відбутись оплата витрат на професійну правничу допомогу, не можуть бути прийнятими до уваги.

Так, зі змісту акту № 52 від 01.03.2023 року, яким деталізовано обсяг послуг, які надані адвокатським об`єднанням в порядку представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції та сума гонорару, вбачається, що гонорар адвоката підлягає сплаті клієнтом в порядку та строки передбачені додатковою угодою № 1 від 01.07.2021 року до договору № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року.

Тобто порядок та строки оплати гонорару дійсно визначені не самим договором про надання правничої допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року, а додатковою угодою № 1 від 01.07.2021 року до договору про надання правничої допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року, яка представником позивача взагалі не була представлена до суду, однак була укладена сторонами ще 01.07.2021 року, тобто існувала задовго до звернення у листопаді 2022 року до суду з позовом у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.

При таких обставинах у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, але з мотивів, які викладені у цій постанові, а не у зв`язку з ненаданням доказів про фактичну оплату витрат на правову допомогу, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а мотивувальна частина додаткового рішення суду першої інстанції - зміні, в редакції цієї постанови. В іншій частині додаткове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» - задовольнити частково.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року в мотивувальній частині - змінити та викласти її в редакції цієї постанови.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова