УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 398/3862/21

провадження № 61-2022ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Олександрівського міського нотаріального округу Кіровоградської області Школа Олена Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Олександрівського міського нотаріального округу Кіровоградської області Школа О. М., про визнання недійсним договору дарування.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року залишено без змін.

Додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Додаткову постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу підтверджуються належними доказами, а їх розмір відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що суд апеляційної інстанцій не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 757/47925/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 361/6253/16-ц.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_3 та його адвокат не надали до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини другої, восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, суди, як правило, з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 жовтня 2023 року представник ОСОБА_3 , адвокат Дьорко А. М. подав до апеляційного суду заяву про розподіл судових витрат, в якій зазначив, що докази розміру витрат будуть надані протягом п?яти днів після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

24 жовтня 2023 року до Кропивницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка була відправлена засобами поштового зв`язку 19 жовтня 2023 року, тобто в п`ятиденний строк, передбачений статтею 141 ЦПК України.

ОСОБА_3 просив стягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підтвердження витрат відповідач надав копію договору про надання правової допомоги від 05 липня 2023 року, укладеного між ним та адвокатом Дьорком А. М., копію акту здачі-приймання наданої правової допомоги від 18 жовтня 2023 року, копію рахунка № 02 від 18 жовтня 2023 року.

Витрати на професійну правничу допомогу відповідач обґрунтовує наданими адвокатом послугами під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, які передбачені договором про надання правової допомоги та зазначені в акті здачі-приймання виконаних робіт: 1) складання відзиву від 17 липня 2023 року, що включає в себе консультації з клієнтом ОСОБА_3 (2 години - 280,00 грн), вивчення спірних правовідносин (3 години - 420, 00 грн), узгодження правової позиції з клієнтом (1 година - 140,00 грн), безпосереднє складання відзиву (3 години - 4 160,00 грн), загальна сума - 5 000,00 грн; 2) участь в судовому засіданні 17 жовтня 2023 року - 1 000,00 грн, а загальна сума гонорару (винагороди), яку сплатив ОСОБА_3 адвокату Дьорко А. М. становить 6 000,00 грн.

З урахуванням критеріїв співмірності, складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд встановив, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000, 00 грн є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 вказано, що адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21.

У пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову встановив, що: клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заперечення проти стягнення таких витрат від ОСОБА_1 не надходили; витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_3 підтверджуються належними доказами, їх розмір є обґрунтованим, відповідає обсягу наданої правничої допомоги, складності справи, а також критеріям розумності та виваженості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви ОСОБА_4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З таким висновком погоджується і Верховний Суд.

Верховний Суд не приймає доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 не надавав до суду апеляційної інстанції попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомоги, які поніс чи очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Як вбачається з постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 398/3862/21 суд встановив, що представник ОСОБА_3 , адвокат Дьорко А. М. вказав у відзиві на апеляційну скаргу, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 6 000,00 грн. Саме такий розмір витрат було відшкодовано додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 757/47925/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 361/6253/16-ц, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах Верховного Суду.

Отже, відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у вказаних постановах касаційного суду, оскільки суди виходили з конкретних обставин кожної окремої справи та доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Також є необґрунтованим посилання ОСОБА_1 на те, що суд апеляційної інстанції позбавив її права на захист, оскільки розглянув справу та ухвалив оскаржувану постанову без її участі в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про судові засідання у справі та двічі подавала до апеляційного суду заяву про перенесення розгляду справи, останню причину неявки в судове засідання, на яку посилався заявник, визнано неповажною, оскільки ОСОБА_1 не надала належного доказу про перебування на лікарняному.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги заявника на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Олександрівського міського нотаріального округу Кіровоградської області Школа Олена Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська