Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/3679/23
Номер провадження: 2/511/109/24
10 квітня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді- Гринчак С. І.,
секретаря судового засідання Замковенко О.Б.,
представника позивача адвоката Савицького А.Я,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі продажу, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,
Короткий зміст позовної заяви.
У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2023 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. ( а.с.21)
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.12.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в загальному позовному провадженні. ( а.с.60-61)
21.12.2023 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі продажу, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, визнав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі.( а.с.66-75,76).
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.( а.с.90-92)
01.03.2024 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що обізнаний з матеріалами цивільної справи № 511/3679/23, у зв`язку з військовим конфліктом між Росією та Україною, він немає можливості бути присутнім в суді. З позовними вимогами ОСОБА_1 згоден. Крім того, зазначив, що всі документи передав ОСОБА_1 через знайомих (місце передачі Туреччина). ( а.с.117)
Заяви (клопотання) учасників справи.
В судовому засідання представник позивача адвокат Савицький А.Я., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1295673 від 31.01.2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, надав пояснення що відповідають змісту позовної заяви та просив суд, їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 викликався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власникомземельної ділянки, площею 0,25 га, що розташована на території села Кам`янка, Кам`янської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області, за цільовим призначенням передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ОД, виданого Кам`янською сільською радою Роздільнянського району Одеської області 24 квітня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 80, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. від 24.06.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2215 ( а.с.10), що зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 49534342, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкому реєстрі № витягу 24054088 від 24.06.2010 ( а.с.11)
Крім того, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га. На вказаній земельній ділянці, розміщено один житловий будинок, зазначений в плані літерою "А", житловою площею 45,70 кв.м., загальною площею 59,30 кв.м. та господарчі споруди: гараж-«Б», сарай-«В», сарай-«Г», літня кухня- «Д», уборна-«Е», огорожа-№1, ворота-«2», що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. від 24.06.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2213 ( а.с.13), що зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 49534330, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу 24054075 від 24.06.2010 ( а.с.14), та зареєстровано в Комунальному підприємстві спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 26834338, номер запису 188 в книзі 39 від 19.07.2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 26746649 від 19.97.2010 року ( а.с.15)
Позивач в позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_1 належним чином виконала свої обов`язки за договором, тобто сплатила відповідачу погоджену ними суму, проте докази даної сплати у матеріалах справи відсутні, а судом даних обставин не встановлено. ОСОБА_2 у визначений сторонами день та час не прибув до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, порушивши зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажі від 10.01.2022 року та ухилившись від укладення договору купівлі-продажу.
Позивач вважає, що оскільки відповідач не з`явився для укладання договору купівлі-продажу та не повідомив поважні обставини неявки, які б перешкоджали укладенню договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки згідно з чинним законодавством, наявні усі підстави для визнання договору купівлі-продажу укладеним в судовому порядку.
Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Принцип диспозитивності визначений у ст. 13 ЦПК України та передбачає право суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 628 ЦК України та приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного стану. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В судовому засіданні встановлено, що попередній Договір купівлі-продажі земельної ділянки та житлового будинку від 10 січня 2022 року укладений у простій письмовій формі, а основний договір купівлі-продажу між сторонами так і не був укладений.
Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).
Умови попереднього договору повинні дозволяти установити предмет, а також інші істотні умови майбутнього основного договору.
Істотні умови договору визначені п. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України.
Разом з тим, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 4 ст. 635 ЦК України).
Зі змісту договору про наміри вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу, а саме, щодо предмету договору, строків укладення договору, вартості об`єкту та порядку розрахунків й обов`язків сторін.
Таким чином, договір має всі ознаки попереднього договору, а тому він вважається таким в силу закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Таким чином, договір, який підлягав нотаріальному посвідченню, був підписаний сторонами без додержання встановленої законом форми договору, а тому з огляду на наведене укладений договір від 10 січня 2022року є нікчемним.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Позивач в позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначили, що позивач сплатила відповідачу узгоджену суму у розмірі 3000 доларів США, проте, доказів цього матеріали справи не містять, а судом даних обставин не встановлено.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».
Існування таких обставин позивачем не доведено, відомості про втрату можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин не доведено. Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч. 2 ст. 220 ЦП України.
Таким чином, позивач та її представник не довели в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.
У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК).
Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин неможливості прибути, не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст.ст. 4, 27 вказаного Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.
Суд, заслухавши пояснення представника, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позові, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно з ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За відсутності нотаріально посвідченого договору, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказану нерухомість.
Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила адресу місце розташування житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 , проте в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про перейменування вулиці.
Щодо відзиву на позовну заяву та письмових пояснень відповідача суд зазначає.
Згідно частини 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Так 21.12.2023 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, визнав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. ( а.с.66-75,76).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи.
Окрім цього, суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, чого всупереч вказаної норми відповідачем не виконано.
Також 01.03.2024 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що обізнаний з матеріалами цивільної справи № 511/3679/23, у зв`язку з військовим конфліктом між Росією та Україною, він немає можливості бути присутнім в суді. З позовними вимогами ОСОБА_1 згоден. Крім того, зазначив, що всі документи передав ОСОБА_1 через знайомих (місце передачі Республика Туреччина). ( а.с.117)
До поданих сторонами письмових документів стосовно обставин розгляду справи повинні бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) доданих до нього доказів іншим учасникам справи, чого всупереч вказаної норми відповідачем при подачі ним письмових пояснень від 01.03.2024 року, не виконані.
Враховуючи все вище викладене, а також що іншого порядку надіслання відзиву (письмових пояснень) учасникам справи законодавством не передбачено, тобто відповідач або його представник особисто повинні направити такий відзив або письмові пояснення до суду та іншим учасникам справи, про що надати до відзиву (письмових пояснень) докази такого направлення, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, не може перебирати на себе процесуальні обов`язки сторони, дотримуючись засади змагальності, суд не приймає до уваги поданий відповідачем відзив та викладену у ньому позицію відповідача, а також письмові пояснення (а.с.117), оскільки даний відзив та письмові пояснення подано з порушенням ст. 178 ЦПК України.
З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності є необґрунтованими, не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 203, 220, 334, 626-629, 635, 638, 657 ЦК України, керуючись ст.4,18,19,48,76-81,95,211,223,258-259,263,265,280-284,288,289ЦПКУкраїни,суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі продажу, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 11.04.2024 року.

Суддя С. І. Гринчак