(повторне)
29 березня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Сидоренко І.О.,
секретаря судового засідання Зубкова В.В.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у судовому засіданні ів режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала заяву б/н від 23 лютого 2012 року. При підписанні анкети заяви ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитними коштами відповідач отримав кредитку картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу без її участі та ухвалити по даній справі повторне заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов АТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 23 лютого 2012 року було укладено кредитний договір, що складається з анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Згідно вимог ст. 1054 ЦК України слідує, що:
«1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 , що станом на 21 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 6750 гривень 84 копійок.
Таким чином, вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 6750 гривень 84 копійок в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.
Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
В той же час, з розрахунків заборгованості за договором б/н від 23 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 , що станом на 21 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за простроченими відсотками та за відсотками за користування кредитом, нарахованими в межах строку кредитування, відсутня.
Разом з тим, у висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 91 постанови, ухваленої 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто формулювання статті 625 ЦК України щодо тісного зв`язку між нарахуванням процентів та застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, адже за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Наведене дає підстави для висновку, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах по справах № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року та № 6-42цс11 від 17 жовтня 2011 року.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги розрахунок заборгованості за договором б/н від 23 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 , з якого слідує, що станом на 21 вересня 2020 року заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, відповідно до ст. 625 ЦК України становить 2426 гривні 56 копійок, суд доходить висновку, що і в цій частині вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про сплату відповідачем заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 2739 гривень 76 копійок, то суд в цій частині керується наступним.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Так, в ході судового розгляду цієї справи було встановлено, що зареєстрованим та постійним місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 . В той же час м. Слов`янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року.
Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» штрафи не підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6750 гривень 84 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2426 гривень 56 копійок.
Таким чином з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6750 гривень 84 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2426 гривень 56 копійок, а також судовий збір в розмірі 1618 гривень 54 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 625, 1048, 1049, 1050, 1056-1, 1054, 1055 ЦК України, ч. 1, 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду І.О. Сидоренко