Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6062/22
Номер провадження2/711/336/24
РІШЕННЯ
27 лютого 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., за участю секретаря судових засідань Кофанової А.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування.
Позовні вимоги мотивує тим, що 17.092022 року в м.Черкаси по вул..Г.Дніпра,81 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом КІА ОРТІМА, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого належним позивачу транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.
Зазначає, що постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 жовтня 2022 року справа №711/4720/22, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та 122-4 КУпАП.
Після настання страхового випадку позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, однак належної відповіді від страхувальників не отримав.
Крім того, зазначає, що у зв`язку з ДТП заподіяну і моральну шкоду, яка полигає у психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу; неможливістю отримати належне страхове відшкодування, в строки визначенні законодавством; душевних переживаннях з приводу наявного страху керувати транспортним засобом після настання даної дорожньо - транспортної пригоди; визначені обставини, в які позивач був поставлений неправомірними діями відповідачів та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягнули за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття, що також виразилися у негативних емоціях та стресі, які зазнав позивач внаслідок пошкодження належному йому автомобіля, що змусило також позивача змінити звичайний розклад життя, завдало незручностей у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусилля з метою відновлення порушених прав, організації свого життя.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 грудня 2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.
06.02.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петруніної В.В. до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву.
14.07.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі призначена судова авто товарознавча експертиза.
28.11.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси провадження у справі поновлено.
26.12.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Петруніна В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити.
Представник відповідача ПрАТ «СК» Український страховий дім» в судове засідання не з» явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача адвокат Ткач В.В. заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 19.09.2022 року о 22 год.00 хв. в м.Черкаси по вул..Г.Дніпра,81, керуючи автомобілем «КІА ОРТІМА, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на припаркований автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.2.36, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, після чого ОСОБА_4 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний, чим порушив вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху.
Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень, передбачених ст..124 та 122-4 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення в порядку передбаченому ч.2 ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», д.н.з. НОМЕР_1 є, позивач ОСОБА_1 ..
Відповідно до Полісу №207837269, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «КІА ОРТІМА, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Строк дії договору з 22.01.2022 до 21.01.2023; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором страхування виступає транспортний засіб «КІА ОРТІМА, д.н.з. НОМЕР_2 , страхувальником зазначена ОСОБА_5 .
12.10.2022 року на замовлення ОСОБА_1 , експертом ОСОБА_6 , складено Акт огляду транспортного засобу №013/2022 (дефектна відомість).
Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до страхової компанії ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» з питання компенсації завданих збитків.
Проте, відомості про проведення відповідачем ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплати страхового відшкодування позивачу матеріали справи не містять та відповідних доказів не надано.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону № 1961-IV).
Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третій особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на страховика.
Однак, чинне законодавство, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, нерозривно пов`язує момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування із настанням страхового випадку.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст. 6 закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону № 1961-IV, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу.
Відповідно до абз. 1 п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що після отримання заяви про страхове відшкодування відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не здійснив виплату страхового відшкодування, жодного рішення за результатом розгляду матеріалів страхової справи не прийнято.
Оскільки, винним в ДТП, яким завдано майнову шкоду позивачу ОСОБА_1 , є відповідач ОСОБА_4 , його цивільно-правова відповідальність як водія автомобіля марки «КІА ОРТІМА, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, згідно полісу № 207837269 в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», суд приходить до висновку, що саме ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» несе зобов`язання з виплати страхового відшкодування.
Слід зазначити, що відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не був позбавлений можливості звернутися, зокрема, до суду з відповідним клопотанням про проведення відповідної експертизи, у разі незгоди із Висновком експертного авто товарознавчого дослідження №013/2022 від 12 жовтня 2022 року, однак, жодних дій останнім вчинено не було, жодних належних та допустимих доказів щодо сумнівів у проведенні і результатах вказаної оцінки сторонами також подано не було.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Враховуючи що ОСОБА_4 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), необхідно стягнути з нього на користь позивача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові і розміром вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні у розмірі 107539,45 грн.
Слід відмітити, що відповідач ОСОБА_4 , заперечуючи проти заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, не навів свого розрахунку завданих збитків,а скориставшись своїм правом на проведення судової авто товарознавчої експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих автомобілю «VOLKSWAGEN TOUAREG», внаслідок ДТП, що мала місце 17.09.2022, не сплатив експертні послуги, відподвідно до Рахунку №63 від 16.08.2023 року, внаслідок чого, матеріали цивільної справи були повернуті на адресу суду без виконання ухвали від 14.07.2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення коштів за проведення експертного дослідження в розмірі 4500,00 грн, однак на підтвердження понесення вказаних витрат позивачем не надано відповідних доказів здійснення такої оплати, а тому вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.
Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.
Суд вважає встановленим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася саме з вини відповідача ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_1 , заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням йому автомобіля, був порушений звичайний спосіб її життя.
Враховуючи глибину душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_4 на його користь 5000.00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошовий вираз коефіцієнту фізичного зносу в сумі 107539,45 грн., 5000 грн. моральної шкоди та судовий збір в сумі 1125,40 грн., а всього 113664,85 грн.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик

Повний текст рішення складено 11.03.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик