КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №756/9059/20 Головуючий у 1 інстанції: Белоконна І.В.

Провадження №22-ц/824/8092/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Василенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року за скаргою ОСОБА_1 на дії Заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Печерського Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ) Диких О.О .

Просив суд визнати неправомірними дії заступника начальника Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Диких О.О. щодо винесення повідомлення від 12 грудня 2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 756/9059/20, скасувати вказане повідомлення та зобов`язати прийняти до виконання постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 756/9059/20.

Свої вимоги обґрунтував тим, що Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишгородська міська рада про визначення місця проживання дитини з батьком.

Зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 забезпечити спілкування сина ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку) тривалістю 20 хвилин кожної неділі місяця в період з 11:00 год. по 11:20 год. за київським часом.

07 грудня 2023 року скаржник через свого представника подав заяву про її примусове виконання до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), вказавши адресу стягувача та боржника.

12 грудня 2023 року заступник начальника Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Диких О.О. повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання з підстав не відповідності виконавчого документу вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» - не зазначено дату народження боржника та стягувача, адреси місця проживання чи перебування.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Печерського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірними дії заступника начальника Печерського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо винесення повідомлення від 12 грудня 2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 756/9059/20.

Скасовано повідомлення заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких Олексія Олександровича щодо винесення повідомлення від 12 грудня 2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 756/9059/20.

Зобов`язано Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 756/9059/20.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції суд дійшов до висновку, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 09 лютого 2024 року Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що в постанові Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року по справі №756/9058/20, у виконавчому документі відсутні відомості про дату народження боржника і стягувача та адресу місця проживання чи перебування боржника та стягувача, чого не достатньо для внести даних для реєстрації і відкриття виконавчого провадження.

Стягувач не скористався своїм правом та не зазначив у заяві про відкриття виконавчого провадження відомостей дату народження боржника, та не звернувся до суду із заявою про виправлення виконавчого документу.

Посилався на п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в якому визначено, що з метою захисту інтересів стягувача, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, а тому виконавець може одержати інформацію лише після відкриття виконавчого провадження.

5 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 направив на електронну адресу відзив на апеляційну в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 про серпня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишгородська міська рада про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Зобов`язано матір дитини ОСОБА_6 забезпечити спілкування сина ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку) тривалістю 20 хвилин кожної неділі місяця в період з 11:00 год. по 11:20 год. за київським часом.

В постанові судом було зазначено наступні реквізити сторін: Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ; Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2

07 грудня 2023 року стягувач ОСОБА_1 подав заяву про примусове виконання постанови від 09.11.2023 до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), вказавши адресу стягувача та боржника.

12.12.2023 заступник начальника Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Диких О.О. видав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у ньому не зазначено дату народження боржника та стягувача - фізичної особи, адреси місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) боржника та стягувача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року не підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо того що невнесення даних стосовно дати народження боржника позбавляє технічну можливість зареєструвати виконавче провадження та винести постанову про його відкриття. Стягувач не скористався своїм правом та не зазначив у заяві про відкриття виконавчого провадження відому дату народження боржника, та не звернувся до суду із заявою про виправлення виконавчого документу.

Так, частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу, не у повній мірі скористався наданими йому законодавством правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення та формально вивчив заяву подану стягувачем.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що повернення виконавчого документу відбулося у зв`язку з відсутністю у виконавчому документі адреси проживання боржника та стягувача і не надано доказів знаходження боржника на території, на яку поширюється компетенція Відділу. До матеріалів справи додано заяву про примусове виконання рішення стягувачем в які була надано додаткова інформація про боржника.

Так відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В постанові від 26.12.2018 по справі №749/1181/16-ц Верховний Суд вказав, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до висновків викладених у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Відсутність у виконавчому документі дати народження сторін, адреси їхнього місця проживання чи перебування не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Європейський суд з прав людини у справі HORNSBY v GREECE №18357/91, § 40 від 19.03.1997) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Стаття 6 не може детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Колегія суддів наголошує на тому, що головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації. А повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формалізму, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник