Справа № 1625/5007/12
Провадження № 4-с/545/9/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетія А.Г.,

при секретарі Делія Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 адвокат Салашний М.О. звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування скарги зазначив наступне.

21 грудня 2012 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 1625/5007/12 року позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 15341,77 грн. задоволено.

Зазначене рішення набрало законної сили та 31.12.2012 року.

08.05.2013 року Полтавським районним судом Полтавської області видано відповідний виконавчий лист.

З метою його виконання ВДВС Полтавського РУЮ відкрито виконавче провадження № 45979911.

Також в рамках відкритого на той час виконавчого провадження постановою державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ № 45979911 від 23.02.2015 р. було накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

На підставі постанови про накладення арешту до спеціального розділу було внесено обтяження № 8871486, згідно якого було обтяжено (накладено арешт) все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 . Вказаний факт підтверджується Інформаційною довідкою та відповіддю Полтавського ВДВС.

Згідно відповіді Полтавського ВДВС у Полтавському районі від 05.03.2024 р. за вих. № 17317 виконавче провадження № 45979911 було завершене постановою ВДВС Полтавського РУЮ від 27 квітня 2018 року на підставі п. 2, ч. 1, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній до 2016 року).

Відповідно п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення.

Окрім цього, у відповіді від 05.03.2024 року Полтавським ВДВС Полтавського району роз`яснено, що згідно з ч. 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зважаючи на це більше жодних заяв до Полтавського ВДВС Полтавського району ОСОБА_1 не направлялось.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та того факту, що минуло більше 7 років з дня вчинення заборони, свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому є підставою для задоволення скарги.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Так, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

При цьому, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 по справі №2/0301/806/11, провадженням 61-3814св22.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що наразі відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , а також строки на пред`явлення виконавчих листів минули та не підлягають поновленню, при цьому, накладений раніше арешт за виконавчим листом №2/1625/1877/12 від 08.05.2015 року, не знято, тому наразі існування арешту майна боржника жодним чином не співвідноситься з метою застосування такого обтяження, визначеного нормами Закону України «Про виконавче провадження» та є безпідставним.

Щодо дотримання скаржником строків звернення до суду.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а) ч . 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Лист органу ДВС, яким повідомлено боржника про відсутність підстав для зняття арешту з майна отримано представником адвокатом Салашним М.О. 21.03.2024 року.

У зв`язку з вказаним вважає, що скаржником дотримано 10-денний строк для звернення до суду із скаргою.

Просив скаргу задовольнити та зобов`язати Полтавський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () провести дії по зняттю арешту з невизначеного майна, всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладеному постановою ВДВС Полтавського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2015 року по виконавчому провадженню № 45979911 (реєстраційний номер обтяження 8871486).

Представник заявника адвокат Салашний М.О. надав заяву в якій скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явився з невідомих причин.

Суд дослідивши матеріали скарги приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 повинен звернутися до суду з відповідним позовом, а не скаргою.

За змістом положень частини першої статті 47 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV (тобто, редакція закону, що діяла до 2017 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону № 606-ХГУ повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до статті 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Як висловився у постанові від 26.07.2023 у справі № 761/687/14 (провадження № 61- 5887св23) Верховний Суд, закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Після завершення виконавчого провадження ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться.

У відповідь на адвокатський запит повідомлено, що виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження (у чинній редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, стягувач в праві був пред`явити виконавчий лист для примусового виконання до 27.04.2021 року, строки пред`явлення виконавчого листа 28.04.2021 року закінчилися.

Таким чином, наразі будь-яке примусове виконання виконавчого листа 1625/5007/12 не допускається у силу положень ст. 4 Закону України Про виконавче провадження та є не можливим.

Збереження більше 7 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св 19), від 26 липня 2023 року у справі №761/687/14 (провадження №61-5887св23), від 02 серпня 2023 року у справі № 2306/4489/22 (провадження № 61-7374св23).

Відносно ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження. Вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно постанови від 26.07.2023 у справі № 761/687/14 (провадження № 61- 5887св23) Верховного Суду, закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Після завершення виконавчого провадження ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться.

Отже, при зверненні до суду з даною скаргою, заявником обрано не вірно спосіб захисту своїх прав, оскільки відсутні виконавчі провадження і будь які дії виконавцем не можуть бути вчинені, а отже ОСОБА_1 необхідно було звернутися до суду в порядку позовного провадження, оскільки виключно за рішенням суду виконавець може зняти арешт.

Враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для задоволення скарги.

З огляду на вказане та керуючись ст.ст. 447, 448,451 ЦПК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду, у порядку встановленому законом, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А. Г. Потетій