РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024

Справа № 522/23665/21

Провадження № 2/522/1824/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю: представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув в загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

1.14.01.2022 ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

2.Позивач просить суд:

-визнати недійсним договір позики (займу) від 23.12.2014 на суму 20 000 доларів США, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягнення за яким проводиться відповідно до виконавчого листа від 05.08.2021 № 522/24415/17.

3.22.02.2022 відкрито загальне позовне провадження.

4.12.07.2022 залучено співвідповідача ОСОБА_3 .

5.26.09.2022 ОСОБА_3 подала відзив на позов.

6.02.11.2022 закрито підготовче провадження.

7. ОСОБА_5 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що вона та ОСОБА_1 фактично з 2013 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах як сім`я, ведуть спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_6 , після чого вони почали проживати разом в квартирі АДРЕСА_1 . З 08.12.2015 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Отже, усі правочини, вчинені одним з подружжя з 2013 року до 08.12.2015, та після реєстрації шлюбу, мали укладатися за згодою обох членів сім`ї. Письмова угода про інше між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відсутня. Позивач стверджує, що 04.01.2022 чоловік дав їй копію постанови Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 522/24415/17, з якої позивач дізналась, що під час фактичних шлюбних відносин з нею, а саме 23.12.2014 ОСОБА_1 уклав з його колишньою першою дружиною ОСОБА_3 договір займу 20 000 доларів США. Цей правочин виходить за межі дрібного побутового. За цим рішення суду сума позики підлягає стягненню з ОСОБА_1 , що передбачає звернення стягнення на майно, набуте подружжям вже після реєстрації шлюбу. При цьому згоди на укладення спірного договору вона не надавала. Крім того, строк повернення позики у договорі займу вказаний як «31 квітня» без зазначення року повернення, а сама дата в календарі відсутня, договір містить неточності, був викладений на папері лише як приклад договору позики. Порушення прав позивача виникло внаслідок прийняття судом рішення від 08.12.2021. З цієї дати повинен обчислюватись строк позовної давності.

8. ОСОБА_1 позов визнає повністю.

9. ОСОБА_3 проти позову заперечує. Відповідач просить застосувати строк позовної давності. Провадження у справі №522/24415/17 відкрито 27.12.2017, то саме з цієї дати позивач могла і мала б дізнатись про потенційне порушення її права укладенням договору, а до суду звернулась 14.01.2022. Позивач проживала однією сім`єю з відповідачем, як вона стверджує з 2013 року. Отже, дійсність тісних сімейних відносин мала б якраз підтверджуватись обізнаністю дружини по судові справи чоловіка. Тим більше справа тривала довго з початку 27.12.2017 до 08.12.2021. На дату укладення договору позики ОСОБА_1 не перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. Їхнє спільне проживання однією сім`єю на цю дату не свідчить про виникнення у них прав та обов`язків подружжя, зокрема права ОСОБА_5 на оспорення договору займу, який укладений ОСОБА_1 без її згоди. Дійсність спірного договору займу підтверджена рішення суду, що давно набрало законної сили і не підлягає повторній переоцінці. Звертає увагу, що позивач не просить суд встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Отже, цей факт не встановлений. Крім того, вона зазначає про спільне проживання з 2013 року. Проте для встановлення такої обставини важливим є точна дата, яка вливає на подальші правовідносини.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

10.27.03.2014 в ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилась дитина ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 28.05.2014).

11.Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 (справа №522/19323/14-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

12.23.12.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 20 000 доларів США.

13.08.12.2015 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.12.2015).

14.У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_11 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 19.04.2016), а 03.11.2019 - ОСОБА_12 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 05.11.2019).

15.З 27.11.2019 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . З 14.06.2019 ОСОБА_1 є власником автомобіля Mercedes-Benz, НОМЕР_5 .

16.26.12.2017 ОСОБА_3 подала до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього боргу за договором позики від 23.12.2014 (справа № 522/24415/17).

17.Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Постановою апеляційного суду від 21.07.2021 рішення скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021, постанову Одеського апеляційного суду від 21.07.2021 в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо стягнення штрафу та трьох відсотків річних скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та штрафу. В іншій частині постанова апеляційного суду від 21.07.2021 залишена без змін. Поновлено виконання постанови апеляційного суду від 21.07.2021 в частині стягнення боргу за договором позики від 23.12.2014 у розмірі 20 000 доларів США.

18.Постановою приватного виконавця від 22.12.2021 ВП №66441572 поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/24415/17 від 05.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20 000 доларів США.

Висновки суду.

19.Предметом спору є визнання недійсним договору позики, укладеного між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_13 з підстав відсутності згоди другого з подружжя на взяття позики (в період перебування у фактичних шлюбних відносинах).

20.Відповідач ОСОБА_1 позов повністю визнає.

21.Згідно з ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

22.Визнання позову відповідачем, як юридичне явище, є актом, що не породжує позитивні юридичні наслідки для позивача автоматично. Заява про визнання позову не є преюдицією та підлягає перевірці судом на достовірність та обгрунтованість.

23.Співвідповідач ОСОБА_3 проти позову заперечує.

24.Перевіривши доводи обох сторін суд дійшов висновку про відмову з задоволенні позову.

25.Оскаржуваний договір позики укладений 23.12.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Позичальник взяв в борг 20 000 доларів США.

26.08.12.2015 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

27.Тобто, позику взято в період, коли позивач та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі.

28.Основним аргументом позивача є те, що позика взята чоловіком в період фактичного проживання однією сім`єю як подружжя, тобто без згоди дружини. Позивач стверджує, що цей період становив з 2013 року по 08.12.2015. Вже в 2014 році у них народилась перша дитина. Позивач вважає, що цей факт підтвердять показання свідків.

29.В судовому засіданні допитано як свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що знає позивача Олену з дитинства, десь з 9 років. В 2013 році ОСОБА_15 познайомилась на тенісі з ОСОБА_16 та почали майже одразу жити. На той час ОСОБА_15 не перебувала в шлюбі, перебував в шлюбі лише ОСОБА_17 .

30.Суд звертає увагу, що позивач не звертається до суду з позовною вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю, при тому, що співвідповідач цей факт заперечує, оскільки чоловік перебував в іншому зареєстрованому шлюбі до 11.12.2014. Станом на час взяття позики рішення суду про розірвання шлюбу ще не набрало законної сили. Крім того, станом на даний час сума позики вже майже стягнута з боржника.

31.Суд виходить з того, недостатнім є лише співжиття без шлюбу, необхідно визнати це в судовому порядку.

32.Отже, за умови відсутності підтвердження у встановленому порядку факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю, безпідставними є доводи про відсутність згоди фактичної дружини на взяття чоловіком позики.

33.Крім того, згідно з ч.1 ст. 60 СК України спільним сумісним майном подружжя є майно, набуте подружжям за час шлюбу.

34.Згідно з ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

35.Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

36.Отже, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу є лише підставою для визнання майна, набутого в цей період, їх спільною сумісною власністю.

37.При цьому проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для визнання недійсними угод, за якими таке майно придбане, у разі, якщо така угода укладена без згоди одного з них.

38.Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. (ч.2 ст. 21 СК України)

39.Отже, фактичне спільне проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу не вважається шлюбом в розумінні ст. 36 СК України, а відтак на цих осіб не розповсюджується дія ч. 4 ст. 65 СК України.

40.Тобто, відмінність зареєстрованого шлюбу від фактичного у сфері укладення договорів, зокрема договору позики, полягає в тому, що договір, укладений одним з учасників фактичних шлюбних відносин в інтересах сім`ї з третьою особою, не створює обов`язків для іншого учасника (якщо в самому договорі не вказане інше), навіть якщо майно, одержане за цим договором, використане в інтересах сім`ї.

41.Позивач вважає оскаржуваний договір недійсним.

42.Співвідповідач звертав увагу, що у разі визнання договору недійсним слід застосовувати двосторонню реституцію.

43.Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною 1 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

44.Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

45.Відповідно до частин 1 3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

46.Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

47.Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

48.Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

49.Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 713/285/2012, від 18.12.2018 у справі № 755/12668/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 133/3928/14-ц, від 24.03.2020 у справі № 521/20211/16-ц, від 28.04.2020 у справі № 522/16362/16-ц, від 09.06.2020 у справі № 522/20907/16-ц, від 12.06.2020 у справі № 333/324/18, від 05.11.2020 у справі № 619/761/18, від 16.03.2021 у справі № 133/2718/18).

50.Щодо застосування строків позовної давності.

51.Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

52.Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

53.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 статті 267 ЦК України).

54.Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

55.Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

56.Враховуючи, що суд не погоджується з доводами позивача про недійсність договору позики від 23.12.2014, тобто відсутнєпорушення її прав та інтересів, позовна давність у даному випадку не застосовується судом.

57.Підсумовуючи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

58.Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.04.2024.

Суддя Ярема Х.С.