Справа № 473/307/24
РІШЕННЯ

іменем України

"12" квітня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно

встановив

17 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 , яка є власником 53/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який також є власником 47/100 часток житлового будинку, в якому просила визначити за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 53/200 частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0550 га, яка надана для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , визначити за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 53/200 часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0550 га, яка надана для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 53/100 частки земельної ділянки площею 0,0550 га, яка надана для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалась із 53/200 частки житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 частки житлового будинку яка належала їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який вона отримала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

та земельної ділянки наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку.

Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області 14 жовтня 2023 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 53/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Що стосується земельної ділянки розглянувши документи, які були надані до нотаріальної контори нотаріус прийшов до висновку відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із порушенням порядку видачі Державного акту на право приватної власності на землю.

Посилаючись на неможливість оформлення права власності на земельну ділянку у позасудовому порядку через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , позивач просила позов задовольнити визнавши частку спадкодавця, яка є пропорційною розміру часток в спільній частковій власності на житловий будинок та визнати права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою від 22 січня 2024 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації смертей 19 листопада 2022 року зроблено відповідний актовий запис за № 784.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалась із 53/200 частки житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 які належали їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 серпня 1992 року за № 3-367 Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, та рішення Вознесенського міського народного суду Миколаївської області від 14 січня 1993 року по справі № 2-33/93; 53/200 частки житлового будинку які належали їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 24 березня 2021 року за р. № 132 приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, яке вона отримала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та земельної ділянки наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку.

Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області 14 жовтня 2023 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 53/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Однак, що стосується земельної ділянки розглянувши документи, які були надані до нотаріальної контори нотаріус прийшов до висновку відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із порушенням порядку видачі Державного акту на право приватної власності на землю. (довідка роз`яснення приватного нотаріуса від 14.10.2023 року №160/01-16).

Так, в судовому засіданні встановлено та підтвердилося матеріалами справи, що земельна ділянка площею 0,0550 га надана для обслуговування житлового будинку який розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області № 261 від 17 листопада 1992 року та Державний акт був виданий 24.11.1992 року Вознесенською міською радою на ім`я - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2023 року по справі № 473/6089/23 було встановлено факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлювального документа, а саме державного акту на право приватної власності, який був виданий 24.11.1992 року Вознесенською міською радою на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області № 261 від 17 листопада 1992 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 310.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель у розмірах згідно з ст. 67 ЗК України 1990 року. Право власності на земельну ділянку посвідчувалося, зокрема, державними актами, відповідно до ст. 23 ЗК України (в редакції чинній на час видачі документа).

У відповідності до ч.2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом (ч.3 ст. 89 ЗК України). Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (ч.4 ст. 89 ЗК України).

У відповідності з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У відповідності з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини.

Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як слідує із змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку вирішується в судовому порядку, а не в нотаріальному порядку, через порушення порядку видачі Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки в Постанові Верховної Ради України від 13.03.1992 року «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» передбачено, що він видається громадянину (а не громадянам), має бути складеним у двох примірниках, з яких перший видається громадянину, а другий зберігається в органі, що його видав.

Отже за життя ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , та набула право власності за заповітом на частку в земельній ділянці, але своє право не оформила.

Так як частка житлового будинку, яка належала померлому ОСОБА_4 складала 53/200, то і в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку вона (частка) також складає 53/200. Після його смерті, його частка у спільній сумісній власності на житловий будинок була успадкована його жінкою ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 24 березня 2021 року за р. № 132 приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, в той же час на 53/200 частки земельної ділянки ОСОБА_3 набула право власності, але своє право не оформила.

За життя ОСОБА_3 належала 53/200 частки житлового будинку згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 серпня 1992 року за № 3-367 Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, та рішення Вознесенського міського народного суду Миколаївської області від 14 січня 1993 року по справі № 2-33/93, то і в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку її частка також складає 53/200.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає об 'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушене право пов 'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту порушеного права або інтересу передбачені ст. 16 ЦК України.

На підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, та відсутність належного правовстановлювального документа на земельну ділянку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268ЦПК України, суд

ухвалив

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 53/100 частки земельної ділянки розміром 0,0550 га яка надана для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю який був виданий 24.11.1992 року Вознесенською міською радою на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області № 261 від 17 листопада 1992 року, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів .

Суддя: М.М. Ротар