КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4966/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 756/3013/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАВОД ЄВРОФОРМАТ», яка подана представником Бондаренко Інною Юріївною, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року, ухвалені у складі судді Діденка Є.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАВОД ЄВРОФОРМАТ» про визнання незаконним і скасування наказу,

встановив:

В березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» про визнання незаконним і скасування наказу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.03.2022 року ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» було прийнято (видано) наказ № 15-К про призупинення дії трудових договорів з працівниками, відповідно до якого із позивачем було призупинено дії трудового договору з 24.03.2022 р. Про вказаний наказ позивачу стало відомо 05.10.2022 р. під час розгляду цивільної справи № 756/6653/22 за позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та виплат при звільненні. 16.05.2022 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади головного юрисконсульта, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці. Підстава звільнення - угода сторін.

Про прийняття вказаного наказу ОСОБА_1 відповідач не повідомляв, як передбачено в самому наказі та в чинному законодавстві. Крім того, позивач вказує, що керівник та інші працівники в період 24.03.2022 року по 01.05.2022 року працювали та здійснювали діяльність, а отже виконували певну роботу, а відтак відповідач забезпечував роботою своїх працівників, в тому числі й позивача, як головного юрисконсульта. На підставі наказу № 13-КП від 18.03.2022 р. керівником відповідача було прийнято рішення про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам. Також, керівником відповідача було видано накази «Про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам підприємства 31.03.2022 р., 15.04.2022 р. та 29.04.2022 р.

По вказаним наказам відповідач системно здійснював оплати, що підтверджується банківськими виписками від 18.03.2022 р., від 31.03.2022 р., 15.04.2022 р., 29.04.2022 р., в ті ж самі періоди відповідачем здійснювались платежі на користь контрагентів. В той же час, відповідачем у період з 01.03.2022 р. по 01.05.2022 р. здійснювався облік ведення робочого часу, що вказує на той факт, що таку специфічну та вузькоспеціалізовану роботу може здійснювати працівник відповідної кваліфікації. ОСОБА_1 вказує в позові, що з 01.03.2022 р. з позиції та дій відповідача, останній відповідно до вимог наказу № 489 оформив табель обліку використаного робочого часу, а починаючи з 24.03.2022 р. по 30.04.2022 р. всім працівникам поставив позначення «ПР, - прогул. В той же час відповідач в період прогулу всіх без виключення працівників, окрім керівника ОСОБА_3 , здійснював фактично господарську діяльність, що підтверджується вказаними вище документами та діями відповідача.

В той же час, вважаючи, що працівники, відповідно до оформлених табелів, починаючи з 24.03.2022 року, прогулюючи роботу, отримували від відповідача благодійну допомогу. Однак, заробітну плату за виконану дистанційно роботу ОСОБА_1 відповідач не мав бажання та мети виплачувати за період роботи з 01.03.2022 р. по дату звільнення (16.05.2022 p.). Таким чином, з вище викладеного вбачається, що відповідач, прийняв оскаржуваний наказ від 24.03.2022 року № 15-К «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками» в період часу, коли здійснював активну господарську діяльність. Позивач вказує, що з специфіки його роботи головного юрисконсульта, то ситуація, яка склалась та виникла на дату прийняття оспорюваного наказу, дозволяла йому виконувати її в дистанційному порядку, що саме він і робив. Оскільки ОСОБА_1 з зазначеним наказом № l5-К від 24.03.2022 р. «Про призупинення трудових договорів з працівниками» не погоджується та вважає його безпідставним та таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, він просить визнати даний наказ незаконним та скасувати його.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано наказ ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» від 24 березня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , стягнуто судовий збір 1073, 50 грн.

01.08.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу з копіями документів.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у стягнені витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням, представник ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» - Бондаренко І.Ю. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву звертав увагу суду першої інстанції, що основною метою діяльності Товариства є здійснення виробничо-господарської, торгівельної, комерційної та іншої, не забороненої чинним законодавством України. Основним видом діяльності Товариства є неспеціалізована оптова торгівля - код за КВЕД 46.90, даний клас включає в себе оптову торгівлю різним асортиментом товарів, зокрема продаж готових металевих виробів, які використовуються в облаштуванні дорожніх об`єктів. Основним постачальником Товариства є ТОВ «Завод Хіт Технологія», місцезнаходження якого знаходиться в м. Запоріжжя, вул. Антенна, буд. 11-А. Господарські ексклюзивні відносини з постачальником підтверджуються Ексклюзивним договором продажу продукції № 312 від 02.01.2017 року. Тобто період співпраці становить більше 6 років. Однак, суд першої інстанції проігнорував юридичну природу ексклюзивного договору та відмінність даних правовідносин від звичайних договорів поставок, яка полягає саме в системності та постійності поставок від заводу постачальника до реалізатора продукції. Вказує, що Товариство наголошувало суду першої інстанції, що з причин місцезнаходження постачальника, логістика поставок з даного регіону була зупинена починаючи з 24 лютого 2022 року. Більш того, суд абсолютно не взяв до уваги специфіку продукції, яку реалізовує Товариство, не надав належної оцінки тому, що з моменту повномасштабного вторгнення мостове бар`єрне огородження, шумозахисні та протизасліплюючі екрани тощо, не мали попиту і це є логічним, бо дана продукція пов`язана з будівництвом доріг, а дана сфера діяльності, в період березень - квітень, зокрема і на дату винесення оскаржуваного наказу, абсолютно не працювала.

Крім того, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тим обставинам, що позивач самовільно залишив місце роботи ще до початку винесення оскаржуваного наказу № 15-К від 24.03.2022 року, про що позивач вказує в своїй позовній заяві, чим фактично призупинив виконання своїх посадових обов`язків, а його відсутність виключала можливість виконання ним роботи, бо інше ним не було доведене. Про те, що позивач починаючи з 24 лютого 2022 року на роботу не виходив, він сам не заперечує. При цьому, сам позивач самовільно залишив місце роботи і виїхав за межі Києва. Отже, відповідач, з урахуванням всіх наведених вище обставин, а саме те, що через повномасштабну військову агресію, існувала реальна велика загроза для життя за здоров`я людей, позивач сам все це розумів, тому і самовільно залишив місце роботи і виїхав за межі Києва, а відповідач був позбавлений можливості забезпечити безпечними умовами роботи позивача як і всіх інших працівників, більш того, одночасно відбулась зупинка виробничих потужностей постачальника, відсутність нових замовлень, що відповідно призвело до відсутності фінансових надходжень. Саме з мотивів одночасної наявності всіх цих подій, це стало для відповідача підставою призупинити трудові договори, в тому числі з позивачем.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній доказ того, що позивач про наявність оскаржуваного наказу дізнався лише 05.10.2022 року, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог.

Вказує, що позивач не надає жодного належного, допустимого, достовірного доказу до позовної заяви, який би підтверджував виконання ним роботи в період з 24.02.2022 по 16.05.2022 року. Крім того, позивач жодним документом не підтвердив той факт, що Товариство працювало в цілому і це підтверджується відсутністю в матеріалах справи даних

доказів, а тому сторона апелянта вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог.

Крім того, не зрозуміло, на яких обґрунтованих підставах суд першої інстанції, приймає вимоги позивача, що директор не міг здійснювати платежі, які в своїй загальній кількості за два місяці становлять - шість разів. Водночас, відповідачем дане твердження було спростоване, що з моменту відкриття розрахункового рахунку в АТ «КБ «ГЛОБУС», у директора Товариства є доступ до розпорядження рахунками через програму клієнт банк AT «КБ «ГЛОБУС» шляхом підключення до мережі Інтернет. Із наведеного вбачається, що данні твердження позивача є надуманими і такими, що не відповідають дійсності.

Вказує, що оплати, щодо виплат нецільової благодійної допомоги співробітникам в загальній кількості 4 рази за 2 місяці та одна оплата погашення заборгованості за поставку товару, який було здійснено ще до повномасштабного вторгнення, та ще одна оплата погашення лізингового платежу, аж ніяк не може вказувати на здійснення відповідачем господарської діяльності. Позивач не надає жодного доказу надходження коштів на рахунок відповідача, отримання прибутку за вказаний період, що протирічить суті здійснення господарської діяльності в цілому. Відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог, а саме те, що директор не міг здійснювати перекази через програму клієнт банк АТ «КБ «ГЛОБУС», що це могли робити виключно працівники з вузькоспеціалізованими знаннями.

Посилається на те, що позивачем не вказано, який був порядок забезпечення його роботою та із приводу яких конкретно функцій, одночасно не зазначено, які були строки виконання роботи, яка була тривалість робочого часу, на чийому програмно-технічному засобі він виконував роботу, більш того ним не надано звіти про виконану ним роботу за ці 2,5 місяці. Позивач не надав жодного належного, допустимого, достовірного доказу, до позовної заяви, який би підтверджував виконання ним роботи дистанційно в період з 24.02.2022 по 16.05.2022 року, і відповідач суду першої інстанції про це наголошував.

Судом першої інстанції не перевірено посадові обов`язки позивача і його можливість в рамках цих посадових обов`язків, виконувати роботу дистанційного порядку, а трудова функція не може полягати у виконанні лише частини обов`язків, що не свідчить про належне виконання працівником умов трудового договору в повному обсязі. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених ним обставин, а суд першої інстанції, нехтуючи принципом змагальності сторін, звільнив позивача від такого обов`язку та безпідставно поклав тягар доказування даного факту на відповідача.

Суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки тому, що позивач покинув своє робоче місце ще за місяць до винесення оскаржуваного наказу та не надав жодної заяви - пояснення стосовно своєї відсутності на роботі, яка загально тривала 2,5 місяці.

Наголошує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що для призупинення дії трудового договору обов`язково мали бути встановлені одночасно абсолютна неможливість роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником, оскільки настання кожної з них самостійно унеможливлює продовження дії трудового договору, якщо така обставина обумовлена наслідками збройної агресії проти України.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача витрати в розмірі 20 000 грн. на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом, з незрозумілих причин не прийнято до уваги надані позивачем та його представником докази, які є належними та допустимими в розумінні положень ст.ст. 76,77,78,80 ЦПК України, а також не враховано всіх фактичних обставин справи при ухваленні додаткового рішення.

Зазначає, що між позивачем та адвокатом узгоджено умови роботи та укладено договір про надання послуг на правову допомогу б/н від 07.10.2022 р. Тобто, представництво здійснювалось та здійснюється на законних підставах, в той же час, правовідносини між адвокатом та клієнтом стосуються виключно позивача та адвоката. При цьому, сторони договору про надання правової допомоги обрали зручний для них спосіб співпраці. В результаті виконання робіт (надання послуг) позивач та адвокат уклали документи, які є результатом надання таких послуг (виконання) робіт (рахунок та акт виконаних робіт наданих послуг з детальним описом робіт та їх вартістю).

Однак, суд з незрозумілих причин втрутився у правовідносини між позивачем та адвокатом, зауваживши, що не надано Додаток 1 до договору, а надано рахунок та акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг), які начебто не підтверджують факту надання послуг.

Таким чином, позивач вважає, що в діях суду вбачається втручання у правовідносини між адвокатом та позивачем, що є неприпустимим і це при тому, що суду відомо, що представник позивача (адвокат Карпюк А.В.) належним чином виконав представницькі функції та був присутнім у всіх судових засіданнях та повноцінно приймав участь у справі.

Звертає увагу, що позивачем та його представником під час подачі позову було додано до позову попередній орієнтовний розрахунок судових витрат позивача, що є однією з вимог Цивільного процесуального кодексу України (ст. 137) щодо компенсації судових витрат сторони позивача. Позивачем зазначені умови дотримані, як і дотримано вимог щодо строків подачі заяви про стягнення витрат на правову допомогу. В той же час, судом першої інстанції здійснено формальний підхід до компенсації витрат на правову допомогу, та не враховано фактичні обставини справи, дійсність витрат, обґрунтованість розумність та співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» - Бондаренко І.Ю., вважаючи додаткове рішення суду законним та прийнятим з додержанням норм процесуального права, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на нормах закону, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважав доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем своїх трудових прав, який вважає призупинення з ним дії трудового договору незаконним, а вказані правовідносини регулюються нормами трудового законодавства.

Спеціальна норма Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає право сторін ініціювати призупинення дії трудового договору за умови наявності військової агресії проти України. Закон № 2136-ІХ надав роботодавцю та працівнику право ініціювати призупинення дії трудового договору, що не припиняє трудових відносин, у зв`язку з чим заробітна плата, гарантійні та компенсаційні виплати працівнику не виплачуються.

Водночас, на переконання суду, виходячи зі змісту і мети цього закону, таке призупинення не може бути обґрунтоване лише фактом збройної агресії та веденням бойових дій. Для призупинення трудового договору, як заходу обмеження конституційного права на працю, повинні бути конкретні, зрозумілі і вагомі причини, які пояснюють неможливість виконання працівником роботи на відповідному підприємстві через збройну агресію росії.

Підтвердженням цього є те, що в редакції від 19.07.2022 року положення частини першої статті 13 Закону № 2136-ІХ були удосконалені і надають право ініціювати призупинення дії трудового договору за певних умов. Такими умовами призупинення дії трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надавати роботу, а працівником виконувати її.

Наведене демонструє позицію законодавця щодо необхідності наявності конкретних і об`єктивних причин для призупинення дії трудового договору, як в розумінні редакції Закону від 15.03.2022 року, так і від 19.07.2022 року.

Тому, на переконання суду, навіть станом на дату прийняття оскаржуваного наказу відповідачем, лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін ініціювати призупинення дії трудового договору, не є достатньою, оскільки для сторін мають наступити відповідні наслідки, пов`язані із збройною агресією та веденням воєнних дій, що зумовлює прийняття роботодавцем такого крайнього заходу, як зупинення трудового договору.

Так, про неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення дії трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівника умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що стороною відповідача не було доведено наявність об`єктивних причин для призупинення з позивачем дії трудового договору. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем вимоги і свідчили би про неможливість виконання виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності, а також про неможливість виконання ОСОБА_1 визначених трудовим договором функцій.

Особисто позивач не був ініціатором призупинення з ним трудового договору, не звертався до відповідача з питанням про те, що він не може виконувати роботу через збройну агресію проти України, у зв`язку з чим слід призупинити з ним дію трудового договору, а у позові та під час судового засідання наполягав на тому, що мав можливість працювати та виконувати трудові функції, передбачені умовами трудового договору, і наполягав, що роботодавець теж мав можливість вести діяльність.

Оскаржуваний позивачем наказ № 15-К про призупинення дії трудових договорів з працівниками, відповідно до якого із позивачем було призупинено дії трудового договору з 24.03.2022 року - не містить інформації про фактичні причини, які б указували на необхідність зупинення трудового договору.

Надані відповідачем копії господарських договорів не підтверджують неможливість здійснення діяльності підприємством та не підтверджують підстав для зупинення трудового договору з позивачем. Посилання відповідача на те, що позивач фактично роботу не виконував, з урахуванням прийняття ним оскаржуваного наказу про зупинення трудового договору, не мають правового значення для вирішення спору у цій справі.

У зв`язку з недоведенням відповідачем конкретних причин для зупинення трудового договору, суд дійшов висновку, що наказ № 15-К про призупинення дії трудових договорів з працівниками, відповідно до якого із позивачем було призупинено дію трудового договору з 24.03.2022 року, слід визнати незаконним та скасувати.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ( в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, що діяла на час видання оскаржуваного наказу), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Таким чином, підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 червня 2006 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта у відповідача, з 16 листопада 2009 року - був переведений на посаду головного юрисконсульта.

24 березня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Завод Євроформат» було видано наказ № 15-К про призупинення дії трудових договорів з працівниками, відповідно до якого у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та відсутністю замовлень, що тимчасово виключає можливість надання та виконання роботи працівниками підприємства, із ОСОБА_1 та іншими працівниками, було призупинено дію трудового договору з 24.03.2022 року.

Згідно табелю обліку використання робочого часу у ОСОБА_1 у період з 24.03.2022 року по 30.04.2022 року стоїть позначка «ПР».

Відповідно до запису №15 в трудовій книжці позивача, його було звільнено з посади 16 травня 2022 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказував, що через повномасштабну військову агресію РФ проти України відповідач не міг забезпечити працівникам гарантію безпечних умов роботи, оскільки починаючи з 24 лютого 2022 року існувала велика наявність загрози для життя та здоров`я працівників. У березні 2022 року місто Київ майже щодня перебувало під ракетними обстрілами окупантів, зокрема, 14 березня 2022 року внаслідок падіння уламків збитої ракети, випущеної російськими військами, на столичному районі Куренівці одна людина загинула, шість поранених. Офісне приміщення відповідача по вул. Куренівській, 21-г знаходиться на відстані 840 метрів від об`єкта, що зазнав пошкоджень, по вул. Кирилівська, 115/2 . Також від офісного приміщення відповідача на відстані 120 метрів проходять залізничні шляхи, які відносяться до сектора критичної інфраструктури. Крім того, відбулась зупинка виробничих потужностей постачальника у м. Запоріжжі, що призвело до відсутності замовлень та фінансових надходжень, а працівники не могли виконувати свої трудові функції з причини переїзду в інші більш безпечні міста з метою схоронності свого життя та здоров`я.

Проте суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача, не перевірив обставини, на які посилається відповідач, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про незаконність оскаржуваного наказу.

За повідомлення Міністерства оборони України, 02 квітня 2022 року Київську область було звільнено від російських окупантів.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 року № 1364 «Про деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Київ та Київська область були виключені із переліку територій на який ведуться (велися) бойові дії.

Відповідно, станом на 24 березня 2022 року у роботодавця ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» було законне право на призупинення дії трудового договору з працівником у разі відсутності можливості надання та виконання роботи.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій табелів обліку робочого часу, у березні 2022 року з ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» перебувало у трудових відносинах 46 працівників, у квітні 2022 року - 45 працівників.

Наказом № 13/2-К від 28 лютого 2022 року запроваджено директору ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» дистанційну роботу з 01 березня 2022 року у зв`язку із запровадженням воєнного стану для виконання наступних обов`язків: - виконання прав та обов`язків, передбачених статутом, посадовою інструкцією та іншими локальними актами товариства; - прийняття рішень та видання організаційно-розпорядчих документів; - забезпечення достовірного обліку використання робочого часу працівників; - відповіді на дзвінки, що надходять на доступні засоби комунікації; - перевірки електронної пошти та оперативної відповіді на листи та інших необхідних функцій, що належать до компетенції директора.

На підставі наказу № 13-КП від 18.03.2022 року керівником відповідача - було прийнято рішення про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат», всього - 34 працівникам.

На підставі Наказу № 15-КП від 31.03.2022 року керівником відповідача - було прийнято рішення про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» - 34 працівникам.

На підставі Наказу № 16-КП від 15.04.2022 року керівником відповідача - було прийнято рішення про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» - 34 працівникам.

На підставі Наказу № 17-КП від 29.04.2022 року керівником відповідача - було прийнято рішення про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» - 34 працівникам.

По вказаним наказам відповідач здійснював оплати, що підтверджується банківськими виписками від 18.03.2022 р., від 31.03.2022 р., 15.04.2022 р.. 29.04.2022 р.

24 березня 2022 року відповідачем було видано наказ № 15-К , відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку військовою агресією РФ проти України та відсутністю замовлень, що тимчасово виключає можливість надання та виконання роботи працівниками підприємства», з 24 березня призупинити дію трудових договорів з працівниками ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат», за списком усього 42 працівники, серед яких головний юрисконсульт ОСОБА_1 .

З викладеного вбачається, що даним наказом було зупинено дію трудових договорів 42 працівників із 46 працівників підприємства, які перебували у трудових відносинах із ним, у зв`язку із неможливістю забезпечити працівників роботою.

Також 24 березня 2022 року відповідачем було видано наказ «Про затвердження кодів умовних позначень для табелю обліку використання робочого часу» №14/1 - К від 24 березня 2022 року, з якого вбачається, що буквений код «ПР» - є призупиненням дії трудового договору ( а.с. 130, т. 1) Позначення номеру наказу товариства через дріб передбачено наказом товариства № 5/1-0 від 08.07.2019 року «Про нумерацію, індекси та термін зберігання наказів» ( а.с. 131, т. 1).

Допитані судом першої інстанції свідки пояснили :

- Свідок ОСОБА_3 вказав, що він є директором ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат», ним було винесено наказ про зупинення трудових відносин з працівниками, ОСОБА_1 фактично роботу не виконував і дистанційно теж, ніяких завдань йому він не надавав.

- Свідок ОСОБА_5 пояснила, що до позивача зверталась в рамках іншого підприємства ТОВ «Айпіті Продакшн». На ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» вона знаходилась у декретній відпустці.

Як вбачається з наданого позивачем листування у месенджері з ОСОБА_5 , у березні-квітні 2022 р. він консультував ОСОБА_5 по певним питанням, зокрема, з приводу трудових відносин в умовах воєнного стану, можливості призупинення дії трудових договорів з працівниками.

Відповідно до наказу № 19-КП від 10.06.2020 р. ОСОБА_5 прийнята головним бухгалтером за сумісництвом в ТОВ «Айпіті Продакшн», та згідно з наказом від 15.11.2021 р. № 96-К ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» з 15.03.2021 р. по 20.03.2022 р. знаходилась у декретній відпустці.

Відповідно до договору № 30/04/2020 від 30.04.2020 р. про правове обслуговування ФОП ОСОБА_1 надає юридичну допомогу ТОВ «Айпіті Продакшн» ( а.с. 111 - 113, т. 1).

Згідно з наказом відповідача № 15-К від 24 березня 2022 року з головним бухгалтером ОСОБА_5 трудовий договір було призупинено.

Таким чином, доводи позивача про те, що він у дистанційному режимі виконував роботу - консультував ОСОБА_5 , як працівника ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат», не можуть бути прийняті до уваги.

При цьому з наданої позивачем переписки з ОСОБА_5 вбачається, що станом на 24 березня 2022 року позивач не був обізнаний, як працює підприємство під час воєнного стану, а також підтвердив, що до нього з будь-якими питаннями не звертались ( а.с. 39- 46, т. 1).

Посилання позивача на можливість переведення його на дистанційну роботу також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач звертався до відповідача з заявою про запровадження йому дистанційної роботи, а наказ відповідача «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками» обґрунтований саме відсутністю замовлень, що тимчасово виключає можливість надання та виконання роботи працівниками підприємства.

Відповідно до ст. 60-2 КЗпП України, дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому.

При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.

За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу.

Також, заперечуючи проти заявленого позову, представник відповідача посилався на те, що основними напрямками діяльності підприємства є поставка та монтаж дорожнього та мостового бар`єрного огородження, огородження перильного типу, шумозахисних екранів, рамних металевих опор, протизасліплюючих екранів, дорожніх знаків та знаків індивідуального проектування. Основним постачальником Товариства є ТОВ «Завод Хіт Технологія», місцезнаходження якого знаходиться в м. Запоріжжі, вул. Антенна, буд. 11-А. З з причин місцезнаходження постачальника логістика поставок з даного регіону була зупинена починаючи з 24 лютого 2022 року. З моменту повномасштабного вторгнення вказана продукція не мала попиту, оскільки пов`язана з будівництвом доріг, а дана сфера діяльності в період березень - квітень, зокрема і на дату винесення оскаржуваного наказу, абсолютно не працювала.

На підтвердження вказаних доводів представником відповідача було надано копію ексклюзивного договору продажу продукції № 315 від 02.01.2017 року, відповідно до якого ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат» є покупцем продукції ТОВ «Завод Хіт Технологія», розташованого у місті Запоріжжі. Продукцією за вказаним договором є елементи бар`єрного огородження та інші нестандартні металоконструкції.

Відповідно до п. 1.2 договору покупець має ексклюзивне право на продаж продукції, виготовленої постачальником на території України та іноземних держав впродовж 10 років. Місце знаходження постачальника - м. Запоріжжя, вул. Антенна, 11-А. (а.с. 88 - 90, т. 1).

Посилання позивача на ті обставини, що протягом березня - квітня 2022 року відповідач провадив господарську діяльність, що підтверджується здійсненням товариством протягом цих двох місяців 6 платежів відповідно до банківської виписки, на думку колегії суддів, не свідчать про неправомірність оспорюваного наказу, оскільки 4 із зазначених позивачем платежів було здійснено відповідачем 18.03.2022 року, 31.03.2022 року, 15.04.2022 року, 29.04.2022 року на підставі наказів про надання нецільової благодійної допомоги співробітникам ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат».

Інші два платежі - 18 березня 2022 року про здійснення відповідачем оплати на користь ТОВ «Завод металевих виробів» та 31.03.2022 року - оплати відшкодування частини вартості предмету лізингу на користь ТОВ «ОТП Лізинг» - також не свідчать про належне ведення відповідачем господарської діяльності, оскільки жодних даних про виконання іншими працівниками товариства своїх посадових обов`язків, укладення менеджерами товариства нових договорів, отримання прибутку товариством матеріали справи не містять. Здійснення вказаних платежів директором товариства через АТ КБ «Глобус» не свідчить про відновлення роботи підприємства у звичному режимі із залученням до виробничого процесу більшості працівників.

Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що за фактичним робочим місцем позивача в м. Києві було забезпечено можливість організації і здійснення робочого процесу в звичайному режимі.

Згідно з записом №15 в трудовій книжці позивача, його було звільнено з посади 16 травня 2022 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП ( а.с. 15, т. 1).

За наведених обставин, враховуючи, що оспорюваним наказом було призупинено дію трудових договорів із 42 працівниками із 46 працівників, що перебували у трудових відносинах із відповідачем, та позивачем не доведено, що відповідач потребував у вказаний період часу здійснення виконання трудових функцій головним юрисконсультом, колегія суддів дійшла висновку, що призупинення дії трудового договору позивача, як працівника ТОВ «Торговий Дім Завод Євроформат», на підставі наказу від 24 березня 2022 року відповідало вимогам ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним економічним реаліям, у яких перебував відповідач внаслідок збройної агресії російської федерації, оскільки відповідач був позбавлений можливості забезпечити позивача роботою, а у березні 2022 року - і безпечними умовами праці за місцем знаходження офісу у м. Києві.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на абсолютну неможливість надання та виконання роботи як на обов`язкову умову призупинення дії трудового договору не ґрунтується на положеннях вказаного закону.

При цьому відсутність в матеріалах справи даних про дату ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом не впливає законність оскаржуваного наказу та не може бути підставою для задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, та враховуючи, що позивачем не надано суду об`єктивних доказів переконливого характеру про незаконність наказу про призупинення дії трудового договору, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання неправомірним і скасування наказу, оскільки він виданий відповідно до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вищевказаних доводів апеляційної скарги відповідача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у позовному обсязі.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропуску позивачем строків звернення з даним позовом до суду колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України ( в редакції, яка була чинною на час звернення позивача до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», в якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Особа не несе обов`язку доводити конкретні причини пропуску строку звернення до суду, окрім дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки оспорюваний наказ було винесено 24 березня 2022 року, а позовну заяву було подано ОСОБА_1 10 березня 2023 року, тобто у період дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позивачем не пропущено строк звернення до суду, визначений статтею 233 КЗпП України, оскільки цей строк був продовжений на строк дії такого карантину.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, у зв`язку зі скасуванням оскаржуваного рішення суду та ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підлягає скасуванню і ухвалене у справі додаткове рішення, адже у зв`язку з відмовою позивачу у позові понесені ним витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору відповідачем не відшкодовуються. Відповідно апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року слід залишити без задоволення.

Натомість з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 грн. 40 коп., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у даній справі не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАВОД ЄВРОФОРМАТ», яка подана представником Бондаренко Інною Юріївною - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАВОД ЄВРОФОРМАТ» про визнання незаконним і скасування наказу - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ЗАВОД ЄВРОФОРМАТ» витрати по сплаті судового збору в сумі 1610 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.