Справа № 353/272/24
Провадження № 2/353/163/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Дудорова О.О., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом, вимоги якого уточнила 25.03.2024 року, до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та на земельну частку (пай) розміром 43,90 ум.кад.га, яка перебуває у колективній власності АКГ «Вільна Україна», в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який в свою чергу успадкував вказане нерухоме майно після смерті ОСОБА_3 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікат на земельну частку (пай) був видані після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , а також містяться розбіжності у Свідоцтві про право власності на житловий будинок в частині імені спадкодавця (« ОСОБА_4 » та « ОСОБА_4 »), в нотаріальному порядку позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. У зв`язку з цим представник позивачки також просила суд встановити факт приналежності Товстюк «Парасці» Іванівні правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 24.01.2003 року, виданого на ім`я Товстюк «Парасковії» Іваніни.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та ОСОБА_5 надати суду належним чином посвідчені копії спадкових справ, у разі їх відкриття, та витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкових справ щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання яких було с. Грушка Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

11.04.2024 року на адресу суду від Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області до суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 . Також 05.09.2024 року та 09.04.2024 року від приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та ОСОБА_5 до суду надійшли письмові відповіді про відсутність заведених спадкових справ.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дудорова О.О. не з`явились, однак представник позивачки подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести у їх відсутності.

Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.01.2003 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, згідно якого їм на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному) належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 34). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, не є самовільним будівництвом (а.с. 35-39).

Також на ім`я ОСОБА_3 10.12.2008 року було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0073945, виданого на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 02.03.2009 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 263, згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 43,90 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності АКГ «Вільна Україна» (а.с. 40-41).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 27). 25.02.1984 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Ще за життя ОСОБА_3 (мати) посвідчила на ім`я ОСОБА_1 (позивачка) заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 29.12.2004 року (а.с. 13) та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 17.06.2013 року (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Ще за життя ОСОБА_2 (батько) посвідчив на ім`я ОСОБА_1 (позивачка) заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 05.06.2006 року (а.с. 11) та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16.11.2006 року (а.с. 12).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 (позивачка) спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (мати) не приймала, зокрема не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у шестимісячний термін не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийнятя спадщини за місцем відкриття спадщини, про що свідчить відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (мати) (відповіді приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та ОСОБА_5 та Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, а.с. 82, 83, 85).

Відповідно до копії довідок Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1080 від 01.12.2021 року та № 394 від 22.09.2023 року ОСОБА_3 (мати) на день смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 , та разом з нею за вказаною адресою проживав чоловік ОСОБА_2 (батько) (а.с. 15, 19). ОСОБА_1 (позивачка) лише проводила похорон матері ОСОБА_3 за власний рахунок, про що свідчить копія довідка Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 696 від 05.06.2006 року (а.с. 18). Також факт постійного проживання ОСОБА_2 (батько) однією сім`єю з ОСОБА_3 (мати) встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.10.2023 року, яке набрало законної сили 23.11.2023 року (а.с. 29-31). Отже ОСОБА_2 (батько) прийняв спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_3 (мати), успадкувавши належну їй частину житлового будинку та земельну частку (пай).

ОСОБА_1 (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки вона у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 86) та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, успадкувавши нерухоме майно, яке не є предметом даного позову (а.с. 100-102). Відповідно до копій довідок Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1081 від 01.12.2021 року та Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 937 від 21.12.2010 року на день смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований один за адресою по АДРЕСА_1 , а його похорон проводила донька ОСОБА_1 за власний рахунок (а.с. 16, 17).

Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 135/2011, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_2 (батько) (а.с. 85-114), з якої вбачається, що ОСОБА_1 (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (батько), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає.

Однак позивачці ОСОБА_1 в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що Сертифікат на право земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_3 (мати), а також у Свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано ім`я власника 1/2 частини домоволодіння « ОСОБА_4 », тоді як ім`я спадкодавця « ОСОБА_4 », що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області № 72/02-31 від 16.02.2024 року (а.с. 32-33).

Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину на спадкове майно 1/2 житлового будинку та на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (батько), який в свою чергу успадкував дане майно після смерті дружини ОСОБА_3 (мати).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).

З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності земельні частки (паї), які належали спадкодавцям, а тому позивач звернувся також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення та надає йому право на спадкування за заповітом.

Так з копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24.01.2003 року, зареєстрованого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та записаним в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 133 від 24.01.2003 року, вбачається, що воно посвідчує право спільної часткової власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та видане на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 34). Проте з копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 394 від 22.09.2023 року встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали до дня смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 19).

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, де помилково вказано її ім`я, а саме Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24.01.2003 року, зареєстрованого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та записаним в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 133 від 24.01.2003 року, оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку.

Отже на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на 1/2 частину житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (батько), який в свою чергу успадкував дане майно після смерті дружини ОСОБА_3 (мати).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до копії довідки ПП «ГЕО» від 22.02.2024 року ОСОБА_3 (мати) була включена в Проект розпаювання на підставі належного їй сертифікату. Площа, яка підлягала розпаюванню, становить 41,26 ум.кад.га, що дорівнює 0,8398 га на масиві 11.02 згідно схеми паювання. Площа 2,64 ум.кад.га була виключена з розпаювання згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та переведена у землі комунальної власності. На дану земельну ділянку площею 0,8398 га державний акт не видавався (а.с. 42-44).

Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Отже ОСОБА_1 (позивачка), будучи належним спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 (батько), має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на 1/2 житлового будинку та земельної частки (паї) на своє ім`я в нотаріальному порядку.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов, з урахування уточнених позовних вимог, слід задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов, з урахування уточнених позовних вимог, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Грушківської сільської ради 24.01.2003 року, зареєстрованого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та записаним в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером 133 від 24.01.2003 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджує її право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яку він успадкував за законом після смерті ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну частку (пай) розміром 43,90 умовних кадастрових гектара, яка перебуває у колективній власності АКГ «Вільна України», згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0073945, виданого 10.12.2008 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 02.03.2009 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 263, виданого на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА