ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 725/9629/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Факас А.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Стоцької Л.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.07.2023 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 07.09.2023 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до 06.04.2027 року включно.

Стверджував, що 3 вересня 2021 року (з моменту вступу до Харківського національного університету внутрішніх справ) ОСОБА_1 проживав у гуртожитку університету казарменого типу за адресою: АДРЕСА_1 .

З початком війни університет провів евакуацію особового складу та в середині 2022 року ХНУВС передислокували в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області. На даний час ОСОБА_1 не забезпечено можливістю проживати у гуртожитку казарменого типу в силу передислокації (евакуації) навчального закладу. Враховуючи той факт, що навчання проходить у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, ОСОБА_1 орендує помешкання та, відповідно, оплачує проживання у розмірі 4000 грн. щомісячно, що підтверджується Договором оренди квартири у приватної особи від 01.08.2023 року

Провадження №22-ц/822/333/24

Вказував, що починаючи з 01.08.2023 року по 01.11.2023 року ОСОБА_1 було здійснено витрати на оренду житла, комунальні послуги, харчування, їжу, проїзд, навчання, одяг та взуття, телефонний зв`язок, доступ до мережі Інтернет, ліки і лікування та засоби гігієни на загальну суму 82 286 грн.

Звертає увагу, що більшість витрат на фінансове забезпечення ОСОБА_1 здійснює мати - ОСОБА_3 , а відповідач, не зважаючи на існування рішення суду, його не виконує, сплачує періодично, не в повному обсязі із невеликими виплатами по декілька разів на місяць, що унеможливлює планування витрат та відповідний розподіл за пріоритетами.

Наведені обставини вказують на те, що відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання сина. Відповідач по справі живе фактично своїм особистим життям, не цікавиться успішністю, навчанням в університеті, проблемами та інтересами сина. Відповідач є здоровою людиною та його стан здоров`я дозволяє надавати матеріальну допомогу та утримання сина. У ОСОБА_2 інших дітей та непрацездатної дружини немає, а його батьки отримують пенсію.

На підставі наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив збільшити стягуваний розмір аліментів з відповідача з 1/7 до 1/3 частин всіх видів заробітку.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо позовних вимог позивача.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.07.2023 року у справі №727/5877/23, із 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наводить обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, і звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.07.2023 року, яке згідно постанови Чернівецького апеляційного суду від 07.09.2023 року залишено без змін, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/7 частки було враховано всі обставини, а тому фактично жодних нових доказів про збільшення витрат, пов`язаних з навчанням, позивачем не надано.

Наголошує, що жодних доказів необхідності витрат на оренду житла у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області та оплати комунальних платежів за умови забезпечення навчальним закладом безкоштовним житлом, позивачем не надано.

Стверджує, що позивач отримує стипендію, а надана виписка по рахунку є неналежним доказом понесення необхідних витрат, пов`язаних із навчанням.

Посилання позивача, що для отримання необхідних кваліфікаційних навичок, а також сертифікацій в області кібербезпеки є необхідною участь у закордонних конференціях, отримання підписки на онлайн- курси та онлайн-сервіси - не є необхідними, так як відповідно до інформації, яка міститься на сайті ХНУВС, курсанти, окрім можливості отримання освітніх ступенів та звань, мають доступ до найсучасніших технологій та умов навчання.

Що стосується участі позивача у науково-практичних конференціях, підписках, вартість яких є незначною (300-400 грн), то вони покриваються за рахунок щомісячних аліментних платежів відповідача, а щодо підписок на онлайн-курси та навчальні платформи «TryHackMe», «HackTheBox», «INE», «Codecademy», то вони є факультативними для позивача, не передбачені програмою навчального закладу, а придбання такого роду підписок може здійснюватися ним за наявності залишку коштів після здійснення дійсно необхідних та обов`язкових витрат.

Також вказує на те, що відповідно до витягу з наказу № 3495-к від 05.10.2023 року про звільнення з роботи, його звільнено з посади начальника центру Відділення «Центр грошового обігу Чернівецької області» АТ «Райффайзен Банк» з 11.10.2023 року за угодою сторін, і стан його здоров`я погіршився.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просить її залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч.13 ст.7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань й заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог суд вказав, що підставою для збільшення розміру аліментів є доведеність переліку обставин, за яких суд може винести рішення, та вказав, що станом з 01.08.2023 року по 01.11.2023 року позивачем було здійснено витрати на оренду житла, комунальні послуги, харчування, проїзд, навчання, одяг та взуття, телефонний зв`язок, доступ до мережі Інтернет, ліки й лікування, засоби гігієни на загальну суму 82 286 грн, тобто прямі витрати позивача в один місяць становлять 27 428 грн, більшість яких на забезпечення позивача здійснює його мати - ОСОБА_3 , а тому вимоги щодо збільшення розміру стягуваних аліментів є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , яким змінено прізвище на ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі 1/7 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто по 06 квітня 2027 року включно. Вирішено питання про судові витрати. На виконання рішення відкрито виконавче провадження №73287780 від 16.11.2023 року (а.с.14-19, 101).

Згідно копії довідки від 07.11.2023 року ОСОБА_1 зарахований до складу курсантів Харківського НУВС на підставі наказу №293 о/с від 20 липня 2021 року, має позитивну характеристику із навчального закладу (а.с.20-22).

З довідки про фінансові витрати позивача вбачається, що такий несе їх на навчання, а саме для отримання сертифікатів у області кібербезпеки (а.с.23-26).

Відповідно до копії договору оренди квартири у приватної особи від 01.08.2023 року, ОСОБА_1 орендує тимчасово квартиру в м. Кам`янець-Подільському (а.с.28-29).

З копії виписки по рахунку № НОМЕР_1 позивачем підтверджуються його витрати (а.с.30-52).

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 та витягу з наказу встановлено, що ОСОБА_2 11.10.2023 року звільнено з роботи за угодою сторін на підставі наказу №3495-к від 05.10.2023 року (а.с.84-85).

З копій довідок КНП «Міська поліклініка №2» від 29.11.2023 року №109, від 23.10.2023 року №85, висновку ЛКК від 18.12.2023 року №1 встановлюється, що ОСОБА_2 хворів гіпертонічною хворобою, гострим бронхітом, має хронічний холецистит, хворобу II ступеня, гіпертензивне серце, міопатія середнього ступеню обох очей, ангіопатія сітківки очей, викривлення носової перегородки носа, хронічний гіпертрофічний риніт, також був непрацездатним у період з 12.10.2023 року по 16.10.2023 року, з 16.10.2023 року по 20.10.2023 року (а.с.86-90).

Згідно квитанцій вбачається, що ОСОБА_4 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти 28.09.2023 року у розмірі 3800 грн, 03.10.2023 року у розмірі 4049 грн, 25.10.2023 року у розмірі 3800,90 грн, 05.11.2023 року у розмірі 4070,58 грн, 21.11.2023 року у розмірі 4000 грн, 30.11.2023 року у розмірі 3000 грн, 01.12.2023 року у розмірі 2000 грн, 15.12.2023 року у розмірі 915,35 грн (а.с.91-98).

Станом на 19.12.2023 року у ОСОБА_2 була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1394,82 (а.с.102).

Зі змісту листа ХНУВС №1/4211 від 19.12.2023 року вбачається, що курсанти мають можливість безкоштовно проживати у гуртожитку, 19.06.2022 року по 19.03.2023 року проживав у гуртожитку університету у м. Кам`янець-Подільський, у період з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року отримував грошове забезпечення у розмірі 2115,48 грн (а.с.104-106).

Копією довідки №447 від 14.11.2023 року Чернівецького КФКЕІП встановлюється, що ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання за індивідуальним графіком, термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2025 року (а.с.117).

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Відповідно до п.20 Постанови обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно з п.23 зазначеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Апеляційний суд зауважує, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також, Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

В постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

За наведеного можна прийти висновку, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку. На момент розгляду справи проходить навчання, звільнений з роботи за згодою сторін.

Заперечуючи в апеляційній скарзі висновок суду про його фінансову можливість утримувати повнолітнього сина й необхідності останнього в такому утриманні, який продовжує навчання, він, разом з тим, не надав суду доказів свого матеріального стану, відомостей про доходи, довідку, що перебуває в центрі зайнятості як особа, яка потребує роботи, що є можливим з урахуванням індивідуального графіку навчання, а також не спростовано те, що основним забезпеченням сином займається його мати ОСОБА_5 , тощо.

Крім того, посилання на погіршення стану здоров`я свідчать лише про тимчасову втрату працездатності, а хронічні хвороби, які містяться в переліку висновку ЛКК №1, не є тими хворобами, які не дають можливість здійснювати трудову діяльність.

В свою чергу, позивачем доведено понесення ним витрат на навчання, які є необхідним для його розвитку, отримання сертифікатів в області кібербезпеки (профіль навчання), що також супроводжується необхідністю винаймання житла у м. Кам`янець-Подільський, сплату комунальних послуг, придбання їжі, одягу, проїзду на навчання, телефонного зв`язку, лікування, засобів гігієни, тощо, а відповідачем не спростовано.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач розлучений, інших дітей, дружини, непрацездатних батьків, тощо на утриманні не має.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати вказує на те, що з урахуванням проходження навчання, не можливістю працювати ОСОБА_1 , отримуючи в середньому стипендію у розмірі 700 грн на місяць та середніх витратах (потребах) в розмірі 27 428 грн (пораховано судом першої інстанції та не спростовано позивачем), вказує на утримання останнього в більшості з боку матері, а доводи апелянта з приводу забезпечення ОСОБА_1 з боку навчального закладу форменим одягом та харчуванням не вказує про відсутність необхідності останнього в додатковому харчуванні з урахуванням його віку та розвитку, фізичного зростання, та одязі.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, необхідності в збільшенні розміру стягуваних аліментів позивача, який продовжує навчання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заперечень на позов, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд приходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Севірян та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк