ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/549/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/358/21 Категорія: 307000000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Новіков О.М.
секретар Новицька Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Шалару О.І. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 (повний текст складено 09.01.2024, суддя в суді першої інстанції Сакун Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Водяницької сільської об`єднаної територіальної громади Звенигородського району, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Звенигородська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, яким просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - земельну ділянку (пай), площею 3,41 га, кадастровий №:02:002:0313, що розташована в адміністративних межах Чижівської сільської ради Звенигородського району, яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , який був зареєстрований та постійно проживав у с. Чижівка Зенигородського району. Спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої черги є його син позивач ОСОБА_1 . Після смерті спадкодавця позивач у встановлений законом строк звернувся до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Чижівської сільської ради зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) за №670 серії ЧР №039881 від 23.09.1996, площею 2,28 га, на ім`я ОСОБА_4 , державний акт на право приватної власності на вказану земельну частку (пай) не зареєстровано. Відповідно до технічної документації про передачу в натурі земельних часток (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Чижівка Звенигородського району за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка № НОМЕР_1 , загальною площею 3,41га.

З цих підстав він просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

27.01.2022 рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області позов у справі задоволено повністю.

17.05.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шалару О.І. звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та 12.09.2023 ухвалою суду зазначену заяву було задоволено та рішення суду від 27.01.2022 скасовано.

У послідуючому, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 у задоволенні позову відмовлено з урахуванням такого.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, позивач заявляв про права на земельну ділянку з кадастровим №:02:002:0313, так як вважав, що вона належала спадкодавцеві і державний акт на неї не видавався. У послідуючому позивачем зазначено, що він претендує вже на іншу ділянку з кадастровим №:02:002:0203, право власності на яку вже зареєстроване на інших осіб у визначеному законодавством порядку. При цьому позивач не спростував законність отримання у власність вказаної земельної ділянки як покійною ОСОБА_5 , так і її спадкоємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду першої інстанції представник позивача адвокат Шалару О.І. вказує, що його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказав, що прокурором внесено в ЄРДР відомості за фактом використання службового становища посадовою особою Чижівської сільської ради в інтересах ОСОБА_5 за ч.2 ст.384 КК України та затверджено обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , яким встановлено, що він 01.07.2003, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно в інтересах ОСОБА_5 , склав та видав неправдивий державний акт на право власності на землю серії ЧР №010049 від 01.07.2003 про виділення рішенням сесії Чижівської сільської ради 1-1 від 23.05.2002 земельної ділянки ОСОБА_4 та передачу її у власність ОСОБА_5 . Указаний державний акт засвідчив своїм підписом та скріпив гербовою печаткою сільської ради. Цими діями обвинувачений ОСОБА_7 позбавив права власності позивача у даній справі ОСОБА_1 .

Зазначених обставин, вирішуючи спір у справі, суд не врахував.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим .

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13.09.2000, виданого Чижівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області.

27.01.2001 позивач ОСОБА_1 звернувся до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця.

З листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіному від 25.10.2019 №31-23-0.171-823/116-19 вбачається, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Чижівської сільської ради зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) за №670 серії ЧР №039881 від 23.09.1996, площею 2,28 га, на ім`я ОСОБА_4 , державний акт на право приватної власності на вказану земельну частку (пай) не зареєстровано. Відповідно до технічної документації про передачу в натурі земельних часток (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Чижівка Звенигородського району за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка № НОМЕР_3 , загальною площею 3,41га .

Рішенням Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 23.05.2002 №1-1 передано у власність земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) у розмірах вказаних у схемі поділу. Дозволено Черкаському філіалу інституту землеустрою заповнити бланки державних актів на право приватної власності на землю.

Відповідно до інформації ГУ Держегеокадастру у Черкаській області міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіному від 23.06.2021 №29-23-0.171-471/116-21 у вихідному листі від 25.10.2019 №31-23-0.171-823/116-19 було допущено технічну помилку щодо номеру земельної ділянки. Відповідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Чижівка Звенигородського району за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка за № НОМЕР_1 , загальною площею 3,41га. Кадастровий номер вказаної земельної ділянки :02:002:0313.

24.02.2023 державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій в зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме в зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0313 розміром 3,4071 зареєстровано за іншою особою на підставі договору дарування, серія та номер 1651, виданий 28.10.2022. А попереднім власником державний реєстратор вказує, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка належала йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧP №040542, виданого Звенигородською райдержадміністрацією Черкаської області 01.10.1996.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 08.05.2023 зазначено, що дійсно вищевказаний кадастровий номер :02:002:0313 присвоєно іншій земельній ділянці та зареєстровано за іншою особою, чим повністю підтверджує обставини викладені у відмові державного реєстратора. Однак у вищевказаній відповіді зазначається, що земельна ділянка площею 3.41 га (№466 на карті паювання) в адмінмежах Чижівської сільської ради Звенигородського має кадастровий номер :02:002:0203 (а не :02:002:0313, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) №670 серії ЧР №039881 від 23.09.1996. Підставою для зазначення неправильного номеру :02:002:0313 став лист від 23.06.2021 управління у Звенигородському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, який невірно зазначив кадастровий номер ОСОБА_4 .

Позивач у справі вважає, що суд має захистити його спадкові права на земельну ділянку, що належала його батькові ОСОБА_4 , які не можуть бути оформлені у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим звернувся з позовом у цій справі до суду.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

За змістом п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України указаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України (яка регламентує спадкування) застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так як у даному випадку спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася 2000 року, що мало місце за час дії норм ЦК УРСР, саме положеннями вказаного кодексу мають врегульовувати правовідносини у справі, чого не врахував суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі приписів ЦК України, внаслідок чого було застосовано норми матеріального права, які не регламентують відповідні правовідносини.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За положеннями ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

На підставі викладеного вище, враховуючи фактичні обставини у цій справі, а саме те, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги (син), прийняв спадщину шляхом подання у передбачені законодавством строки нотаріусу відповідної заяви, однак в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права не має змоги у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця - лист нотаріальної контори від 05.09.2019 (т.1 а.с.9), апеляційний суд вважає, що відповідні права позивача на спадкове майно підлягають судовому захисту.

Одночасно слід врахувати, що на даний час земельна ділянка, на яку позивач претендує, як на свою спадщину, належить на праві власності відповідачам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, у свою чергу, успадкували її після ОСОБА_5 .

При цьому ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.06.2020 у справі №694/624/20 у кримінальному провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, встановлено таке.

ОСОБА_7 01.07.2003, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою спростити останній оформлення права власності на майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_4 , з яким вона спільно проживала, в той час як він перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , склав та видав неправдивий державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЧР №010049 від 01.07.2003 про те, що на підставі рішення сесії Чижівської сільської ради 1-1 від 23.05.2002 земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_4 згідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власників сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с.Чижівка Звенигородського району, загальною площею 3,41 га, кадастровим №-02-002-0203, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у власність ОСОБА_5 , вказаний державний акт засвідчив своїм підписом, та скріпив гербовою печаткою Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Внаслідок вказаних протиправних дій вчинених ОСОБА_7 спричинені тяжкі наслідки у вигляді позбавлення права власності на майно батька ОСОБА_4 сина ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції на 05.04.2001) - службове підроблення, тобто складання і видача завідомо неправдивих документів, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Він же, він будучи обраний 01.11.2001 на підставі рішення сесії № 15-1 Чижівської сільської ради головою Чижівської сільської ради с. Чижівка Звенигородського району, 01.07.2003, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою спростити останній оформлення права власності на майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_4 , з яким вона спільно проживала, в той час як він перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , склав та видав неправдивий державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЧР №010049 від 01.07.2003 про те, що на підставі рішення сесії Чижівської сільської ради 1-1 від 23.05.2002 земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_4 згідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власників сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с.Чижівка Звенигородського району, загальною площею 3,41 га, кадастровим №-02-002-0203, передана у власність ОСОБА_5 , вказаний державний акт засвідчив своїм підписом, та скріпив гербовою печаткою Чижівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Внаслідок вказаних протиправних дій вчинених ОСОБА_7 спричинені тяжкі наслідки у вигляді позбавлення права власності на майно батька ОСОБА_4 сина ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції на 05.04.2001) - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.06.2020 у справі №694/624/20 ОСОБА_7 вирішено звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, з підстав, передбачених ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.

За приписами ч.6 ст.82 ЦПК України, зокрема, ухвала суду про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її постановлено лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивач просить про визнання за ним у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, яка на даний час належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Проте зазначений спосіб захисту буде неефективним, адже не призведе до належного поновлення порушених прав позивача на спадкове майно, так як визнання за ним права власності на майно не припинить такого ж права у відповідачів та призведе до правової невизначеності стосовно особи власника спірної земельної ділянки.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відтак, за обставин цієї справи для забезпечення ефективного захисту прав позивача на спірну земельну ділянку він може пред`явити до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги, зокрема, і про витребування на свою користь відповідного нерухомого майна з чужого незаконного володіння, задоволення яких буде підставою для реєстрації прав власності відповідача на зазначене майно та припинення цього ж права відповідачів.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином висновки суду першої інстанції в цій справі про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є вірними, хоча їх і зроблено з посиланням на неналежні мотиви.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 у даній справі належить змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та через порушення норм матеріального права (п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

На підставі ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід залишити за цим учасником справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 у даній цивільній справі змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду.

У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.04.2024.

Суддя-доповідач

Судді