П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 760/5080/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/3098/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Зуєвич Л.Л. 18 вересня 2023 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2022 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилаючись на неналежне виконання судового рішення просив стягнути з відповідача 28341,80 грн - 3 % річних та 120649,22 грн - інфляційних нарахувань, що разом складає 148991,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що21 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 54/АК-2007.

Позивач зазначає, що у зв`язку невиконанням умов кредитного договору первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, та рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 312801,54 грн, судовий збір в розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн, а всього 314621,54 грн.

Позивач стверджує, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 06 березня 2018 року право вимоги за кредитним договором № 54/АК-2007 від 21 вересня 2007 року відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з чим останнє є новим кредитором відповідача за вказаним кредитним договором.

При цьому, позивач звертає увагу, що такі обставини підтверджуються ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у справі №760/6676/19, якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Як наголошує позивач, станом на сьогоднішній день рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року не виконане, у зв`язку з чим, кредитор має право на отримання сум в порядку ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати нараховано на суму, яку стягнуто рішенням суду від 29 травня 2012 року за результатами винесення якого позивачу відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Отже, наразі три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Не погодилось із вказаним рішення суду ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», представником товариства апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповного з'ясування обставин справи.

Представник товариства вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що три проценти річних та інфляційні втрати було нараховано позивачем до вимоги, яка існує в натуральному зобов'язанні. Позивач вважає, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не позбавляє кредитора права на звернення до суду із позовом в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки такий пропуск строків не має правового значення для вказаної справи та існує рішення Солом`янського районного суду від 29 травня 2012 року, яким вже була захищена вимога кредитора, яке набрало законної сили. Відтак, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили.

Також представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції не враховано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 вересня 2021 року у справі №759/4755/19, який підлягає застосуванню у вказаній справі.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, щорішенням Солом`янського районного суд міста Києва від 29 травня 2012 року у справі № 2-525/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 312801,54 грн, судовий збір в розмірі 1700,00 грн, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн, а всього стягнуто 314621,54 грн (а.с. 7-8).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у справі №760/6676/19 заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони стягувача, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання задоволено частково.

Стягувача ПАТ КБ «Експобанк» на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2-131/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №54/АК-2007 від 21 вересня 2007 року, замінено на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовлено.

Вказаною ухвалою також встановлено, що 06 березня 2018 року між ПАТ КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір відступлення прав вимоги №51, згідно з яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором №54/АК-2007 від 21 вересня 2007року (а.с. 9-11).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року у справі №760/6676/2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року залишено без змін (а.с. 12-18).

До позовної заяви позивачем також долучено копії: паспорта відповідача, реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», серія ФК № 797 від 30 серпня 2016 року, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та копію паспорта директора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 19-27).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати нараховано на суму, яку стягнуто рішенням суду від 29 травня 2012 року за результатами винесення якого позивачу відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Отже, наразі три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов'язанні, тому вважав, що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Згідно із ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, зазначив, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, від 05 серпня 2022 року у справі № 757/63074/19-ц, від 26 жовтня 2022 року в справі №409/129/20.

В своїй постанові від 22 листопада 2022 року Верховний Суд у справі №285/3536/20 зазначив, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суд міста Києва від 29 травня 2012 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 314621,54 грн.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є правонаступником ПАТ КБ «Експобанк» на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06 березня 2018 року.

Однак, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у справі № 760/6676/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовлено.

Враховуючи, що судовими рішеннями у справі № 760/6676/19, які набрали законної сили, стягувачу відмовлено у видачі дубліката виконавчого документа та у поновленні строку на пред`явлення його до виконання, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому порядку, то між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України.

Тому, в такому випадку, коли в судовому порядку кредитору було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа з мотивів пропуску строку на пред`явлення його до виконання, кредитор втрачає право на стягнення заборгованості з боржника за судовим рішенням в примусовому порядку. Відповідно припиняються повноваження суду здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення. За такої правової ситуації зобов`язання боржника за судовим рішенням трансформується в звичайне грошове зобов`язання. Тобто, в подальшому кредитор втрачає право на судовий захист своєї вимоги. Відповідно є підстави стверджувати, що між сторонами виникли правовідносини з виконання натурального зобов`язання.

Таким чином, у справі що переглядається, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» були нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не позбавляє кредитора права на звернення до суду із позовом в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки такий пропуск строків не має правового значення для вказаної справи та існує рішення Солом`янського районного суду від 29 травня 2012 року, яким вже була захищена вимога кредитора, відхиляються апеляційним судом, оскільки вже були предметом дослідження судом першої інстанції, та їм у рішенні суду було надано вірну правову оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду не заслуговують на увагу, враховуючи, що постанова Верховного Суду, на яку посилається представник позивача, не може бути застосована до зазначених правовідносин у зв`язку з тим, що вона стосуються інших обставин справи і не є релевантною щодо даних правовідносин.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи є власним тлумаченням чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук