КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7113/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про проживання, виховання та забезпечення дітей, -

установив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про проживання, виховання та забезпечення дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2005 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3304.

Від шлюбу Сторони мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

23 жовтня 2021 року між сторонами по справі було укладено Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей, посвідчений ПН КМНО Докуніною І.Г. та зареєстрований у реєстрі за №943.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, ОСОБА_2 обмежує матір ОСОБА_1 у прийнятті активної участі у житті та вихованні сина ОСОБА_2 , чим порушує умови укладеного Договору.

Також, ОСОБА_2 порушує також умови Договору, щодо взятих на себе фінансових зобов`язань.

В лютому 2023 року відповідач забрав сина ОСОБА_5 проживати разом з ним, за цей весь період часу відповідач, всупереч умов укладеного Договору не надавав позивачу будь-якої інформації про стан здоров`я дитини, щодо обстежень, діагностики та лікування; не надавав інформації про місце навчання сина, його успіхи у навчанні, плани щодо подальшого розвитку сина та його соціальній адаптації.

Даний факт підтверджується роздруківкою листування між сторонами.

Фактично відповідач не займався належним чином питаннями навчання сина, розвитком його здібностей, соціальною адаптацією сина та його лікуванням.

В тому числі відповідач порушив також умови договору, щодо взятих на себе фінансових зобов`язань, визначених п. 4 Договору.

Більш того, під час проживання сина ОСОБА_5 разом з відповідачем, дитина два місяці взагалі не відвідувала школу без поважних на те причин, що дуже бентежить позивача.

Просила суд, розірвати Договір про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей від 23 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений ПН КМНО Докуніною І.Г. та зареєстрований у реєстрі за №943.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що розділом 3 Договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей, посвідченого ПН КМНО Докуніною І.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №943 від 23 жовтня 2021 року, визначені спільні права та обов`язки батьків щодо дітей, разом з тим обов`язки матері виділені в пункті 3.2 Договору, обов`язки батька виділені в пункті 3.3. Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору батько зобов`язується:

3.3.1. Не чинити перешкоди матері та родичам матері (першого ступеню спорідненості) у спілкуванні з дитиною, місце проживання якої визначено з ним, на умовах, визначених цим договором, а також не створювати штучних умов зайнятості дитини для зменшення можливостей та часу зустрічей з матір`ю. Батько надає можливість матері вільно і безперешкодно спілкуватись з дитиною, місце проживання якої визначено з ним, в тому числі за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку.

3.3.2. Повідомляти мати про стан здоров`я дитини, місце проживання якої визначено з ним, необхідності обстежень, діагностики та лікування, а також про погіршення свого стану здоров`я, яке може ускладнити чи унеможливити належний догляд за дитиною.

3.3.3. Отримані від матері грошові кошти використовувати виключно за їх цільовим призначенням, тобто на утримання дитини, місце проживання якої визначено з ним, а також своєчасно повідомляти матір про зміну обставин, що мають істотне значення для належного та своєчасного виконання матір`ю своїх зобов`язань по утриманню дитини.

3.3.4. Своєчасно надавати матері оформлену у встановленому законодавством порядку згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, навчання, участі у змаганнях тощо.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, ОСОБА_2 умови договору не виконував, обмежуючи матір ОСОБА_1 у прийнятті активної участі у житті та вихованні сина ОСОБА_2 . В тому числі ОСОБА_2 порушує також умови Договору, щодо взятих на себе фінансових зобов`язань.

Також, суд першої інстанції, при винесенні рішення не взяв до уваги обставини підписання даного договору, які Позивачем зазначались в позовній заяві.

Першопочатково, укладення даного Договору Позивачу пропонувалося з зазначенням Відповідачем геть зовсім інших причин. Фактично укладення даного Договору відбулось за рахунок введення Відповідачем Позивача в оману.

Отже, на момент підписання Договору Відповідач працював, з його слів, в Європі та постійно їздив у відрядження. Проживав з Позивачем і дітьми не регулярно, в цей період часу утриманням і фінансовим забезпеченням дітей займалась Позивач - ОСОБА_1 , оскільки за словами Відповідача його робота не приносила доходу.

За словами Відповідача, він готував переїзд родини за кордон і запропонував укласти Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей, оскільки так буде зручніше і комфортніше для переїзду, оскільки планувалось шо спочатку Відповідач переїде з молодшим сином ОСОБА_5 , а потім переїде Позивач зі старшим сином ОСОБА_6 .

Позивач не мала можливості відразу переїхати за кордон, так як працює лікарем стоматологом-ортодонтом в приватному кабінеті, в її безпосередні обов`язки входило ведення та лікування пацієнтів, яких необхідно було поступово перенаправляти до іншого лікаря.

Сторони у справі зареєстрували шлюб 19 листопада 2005 року, будучи такий тривалий час у шлюбі та маючи двох спільних дітей Позивач поважала Відповідача та мала до нього абсолютну довіру.

Проте, як виявилось приблизно з травня 2021 року до лютого 2022 року Відповідач жив подвійним життям та мав і продовжує мати стосунки з іншою жінкою, з якою наразі і проживає.

Допоки Відповідач був у відрядженнях, діти проживали з Позивачем в м. Києві, все фінансове забезпечення та утримання дітей було винятково на Позивачі, в березні 2022 року через військову агресію російської федерації проти України та введення воєнного стану Позивач разом з дітьми виїхала жити до Австрії, де також самостійно утримувала дітей та займалась їх вихованням, Відповідач жодних коштів на утримання дітей не надавав.

Більш того, Позивач по можливості надавала фінансову допомогу Відповідачу. В лютому 2022 року Позивач для Відповідача оформила кредит на своє ім?я, всі кредитні кошти забрав Відповідач, який обіцяв виплачувати даний кредит, проте жодних виплат за даним кредитом так і не здійснив.

В лютому 2023 року Відповідач забрав сина ОСОБА_5 проживати разом з ним, за цей весь період часу Відповідач, всупереч умов укладеного Договору не надавав Позивачу будь-якої інформації про стан здоров`я дитини, щодо обстежень, діагностики та лікування; не надавав інформації про місце навчання сина та його соціальній адаптації. Фактично Відповідач не займався належним чином питаннями навчання сина, розвитком його здібностей. соціальною адаптацією сина та його лікуванням. В тому числі, Відповідач порушив також умови Договору, щодо взятих на себе фінансових зобов`язань, визначених п. 4 Договору.

Більш того, під час проживання сина ОСОБА_5 разом з Відповідачем, дитина два місяці взагалі не відвідувала школу без поважних на те причин, що дуже бентежить Позивача.

Просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2005 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3304.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони у справі.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2 , батьками якого є сторони у справі.

23 жовтня 2021 року між сторонами у справі було укладено Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей, посвідчений ПН КМНО Докуніною І.Г. та зареєстрований у реєстрі за №943.

Відповідно до умов, а саме п. 2 даного Договору, сторони визначили місце проживання дітей наступним чином: місце проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , місце проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_2 .

Зміна місця проживання ОСОБА_2 до досягнення ним 14-річного віку визначається за спільною згодою батьків, що оформляється додатковою угодою до даного Договору.

Зміна місця проживання ОСОБА_3 вирішується ним самостійно.

Розділом 3 даного Договору визначені спільні права та обов`язки батьків щодо дітей, разом з тим обов`язки матері виділені в пункті 3.2 Договору, обов`язки батька виділені в пункті 3.3. Договору, відтак відповідно до п. 3.3 Договору батько зобов`язується:

3.3.1 Не чинити перешкоди матері та родичам матері (першого ступеню спорідненості) у спілкуванні з дитиною, місце проживання якої визначено з ним, на умовах, визначених цим договором, а також не створювати штучних умов зайнятості дитини для зменшення можливостей та часу зустрічей з матір`ю. Батько надає можливість матері вільно і безперешкодно спілкуватись з дитиною, місце проживання якої визначено з ним, в тому числі за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку.

3.3.2 Повідомляти мати про стан здоров`я дитини, місце проживання якої визначено з ним, необхідності обстежень, діагностики та лікування, а також про погіршення свого стану здоров`я, яке може ускладнити чи унеможливити належний догляд за дитиною.

3.3.3 Отримані від матері грошові кошти використовувати виключно за їх цільовим призначенням, тобто на утримання дитини, місце проживання якої визначено з ним, а також своєчасно повідомляти матір про зміну обставин, що мають істотне значення для належного та своєчасного виконання матір`ю своїх зобов`язань по утриманню дитини.

3.3.4 Своєчасно надавати матері оформлену у встановленому законодавством порядку згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, навчання, участі у змаганнях тощо.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, що відповідач істотно порушує умови договору, а саме, що останній обмежує матір ОСОБА_1 у прийнятті активної участі у житті та вихованні сина, не надавав позивачу будь-якої інформації про стан здоров`я дитини, щодо обстежень, діагностики та лікування; не надавав інформації про місце навчання сина, його успіхи у навчанні, плани щодо подальшого розвитку сина та його соціальній адаптації.

Проте, з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року не відповідає.

Так, згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовка дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Під час апеляційного розгляду справи достовірно встановлено, що дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яка згідно умов укладеного між сторонами Договору про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей, повинна проживати з батьком, наразі проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджено належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання ним договору, зокрема в частині фінансових зобов`язань.

У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інші не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою сторони та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленні законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням вищезазначених норм матеріального права та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, та наявність правових підстав для його задоволення, з підстав невиконання відповідачем умов укладеного договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Розірвати договір про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей від 23.10.2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докуніною І.Г. та зареєстрованим у реєстрі за №943.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба