Номер провадження: 22-ц/813/2838/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач в особі представника ОСОБА_2 19.08.2021 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є троюрідною сестрою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_7 одружився на ОСОБА_8 (прабаба позивачки). Від шлюбу в них народилося два сина: ОСОБА_9 (дід позивачки) та ОСОБА_10 (двоюрідний дід позивачки). ОСОБА_9 одружився на ОСОБА_11 (баба позивачки), від шлюбу в них народилася ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матір позивачки). В свою чергу, ОСОБА_10 одружився на ОСОБА_13 та в них народилася ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (тітка позивачки). Матір позивачки ОСОБА_12 одружилася з ОСОБА_15 та в них народилася донька ОСОБА_16 , яка одружилася з ОСОБА_17 та змінила прізвище як ОСОБА_1 . В свою чергу ОСОБА_14 народила ОСОБА_18 , яка одружилася з ОСОБА_19 , в результаті змінила прізвище на ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилася спадщина. 03.08.2018 ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус роз`яснила, що для підтвердження родинних відносин необхідно надати рішення про встановлення факту родинних відносин. Справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки між сторонами існує спір про право, а саме розглядається справа №522/14006/18 про визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, серед яких дві архівні виписки про народження Діонісія (т.1 а.с.10) та ОСОБА_20 (т.1 а.с.11) та довідка про укладення шлюбу №2066 між ОСОБА_21 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.15), сукупність доказів, доданих сторонами та показання свідків на переконання суду свідчить про те, що померла ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_1 є троюрідним сестрами. Докази надані стороною позивача в своєму взаємозв`язку, на переконання суду, є достатніми, а сторона відповідача не надала доказів на підтвердження своїх тверджень та спростування позиції позивача.

Судом також встановлений факт зміни прізвища ОСОБА_18 на « ОСОБА_22 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_19 (т.1 а.с.21). На підтвердження ланцюга родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як троюрідних сестер вказують показання допитаних свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , та не спростовується показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Таким чином, обставини позовної заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а, тому, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності, про які заявляє представник ОСОБА_30 ОСОБА_4 , суд відзначив наступне.

В даній справі встановлюється виключно факт того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є троюрідними сестрами, не йдеться про захист порушеного, оспорюваного та не визнаного права, тому не підлягають застосуванню строки позовної давності.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки встановлення факту родинних відносин належить до особистих немайнових прав ОСОБА_1 , до такої вимоги позовна давність також застосуванню не підлягає.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року при розгляді справи № 752/6766/13-ц.

Таким чином, заява представника відповідача ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності є необґрунтованою, а строки позовної давності застосування не підлягають при розгляді питання про встановлення факту родинних відносин.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Синько О.А. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2023 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами - відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим. Суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що висновок суду про доведеність фактів, що « ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ) 1900 р.н.» та ОСОБА_33 є рідним братом ОСОБА_31 (Діонісія), слід визнати помилковим, бо ці факти не підтверджені допустимими доказами, а тому не відповідають обставинам справи, та суперечать іншим висновкам суду у цьому судовому рішенні. Як вбачається з його тексту, судом не прийнято до уваги докази, які видані з порушенням ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 РОКУ, серед яких дві архівні виписки про народження Діонісія (т.1 а.с.10) та ОСОБА_20 (т.1 а.с.11).

Зазначені архівні виписки за законодавством України визнаються іноземними офіційними документами, оскільки видані держаною установою іноземної держави (Російської Федерації). З копій архівних виписок за № Г-102 від 30.07.2018 р. і за № Г-103 від 30.07. 2018 р. вбачається, що вони підписані заступником директора державної установи «Національний архів Республіки Комі» ОСОБА_34 і скріплені печаткою «для документів». Дані обставини свідчать, що архівні виписки не скріплені гербовими печатками, проте, не легалізовані, а тому оформлені з порушенням вимог ч. 8 ст. 95 ЦПК України, ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», Постанови КМУ від 4 лютого 2023 р. № 107 та ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, що в силу викладених вище положень законів робить неможливим їх прийняття на території України у якості письмових доказів у цивільній справі.

Зазначає, що суперечать обставинам справи висновки суду про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_35 це одна і та ж особа.

Наданий позивачем висновок експерта №056/08 від 11 січня 2023, прийнятий судом до уваги у якості висновку фахівця у філології, мовознавстві є необґрунтованим та необ`єктивним, відсутні будь-які обґрунтування висновків автора, що Діонісій ідентичне Онисим, Анисим, про зближення цих імен, документальні записи XIX- XX у яких відомі випадки зближення цих імен, про що вказує автор у висновку, фахівцем не названі. З огляду на вказане, висновок експерта №056/08 від 11 січня 2023 не відповідає критеріям достовірності, достатності і належності, а тому, помилково прийнятий судом у якості письмового доказу, не підтверджує, що Діонісій і ОСОБА_35 - це одна і та ж особа.

Вищезазначені обставини не дають правових підстав ідентифікувати ОСОБА_10 , як ОСОБА_36 .

Таким чином, не відповідає обставинам справи висновок суду про те, то доведеним є факт, що ОСОБА_14 являється донькою ОСОБА_37 .

Висновок суду, що батько ОСОБА_12 - ОСОБА_38 є рідним братом ОСОБА_39 не підтверджується й свідоцтвом про народження ОСОБА_12 . у якому відсутня інформація про те як по батькові її батька ОСОБА_20 , а тому, цей письмовий доказ також не доводить, що саме її батько ОСОБА_38 являється сином, мовою оригіналу - « ОСОБА_40 ».

Зазначає про помилковість висновків суду, що померла ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_1 є троюрідними сестрами

Судом не було надано оцінку того, що у Домовій книзі для прописки громадян в будинку АДРЕСА_1 , яку суд досліджував і на яку він зробив посилання на користь доводів позивача, прізвище ОСОБА_41 ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено як Чепурихина. Тобто, жодних доказів того, що матір`ю останньої була ОСОБА_14 у матеріалах справи немає.

А тому, ОСОБА_42 обґрунтовано поставив під сумнів відповідність копії свідоцтва про народження ОСОБА_43 оригіналу, останнє не відповідає вимогам ч. 2 ст. 78ЦПК України і судом на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України не взято цей письмовий доказ до уваги.

Таким чином, наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_44 у задоволенні позовних вимог.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2023 року - без змін.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вказує, що судом першої інстанції вірно було встановлено фактичні обставини справи, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

В матеріалах справи наявний висновок експерта № 056/08 від 11 січня 2023 року, складений ОСОБА_45 , професором за спеціальністю Загальне мовознавство, доктора філологічних наук, директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, згідно якого записи особового імені Онисим, Дионисий, Анисий. Анисим у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Зазначається, що через співіснування в розмовній практиці регіону, де відбулася документальна фіксація імені, повного Діонісій та усіченого Онісій варіантів імені, відбулося зближення імені та їх подальша фіксація в документальних записах однієї особи (т. 1 а.с. 101-109).

Суд першої інстанції надав оцінку доводам відповідача про те, що до висновку не додано документів на підтвердження того, що професор ОСОБА_46 є експертом.

Зокрема суд першої інстанції зазначив, шо він приймає до уваги такий висновок доктора філологічних наук, професора ОСОБА_47 не як висновок експерта, а як письмовий доказ - висновок фахівця у філології, мовознавстві. Посилання на те, що досліджені професором документи не додані до позову не приймаються до уваги, адже вони подані разом з таким висновком та долучені до справи. В той час, як дослідження представником відповідача самостійно в словниках етимології імені Діонісій та Онисим/Анісій не може бути доказом по справі, враховуючи висновок фахівця з філології, який вказує на можливість зближення імен в розмовній мові в ті часи в тому регіоні.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якої вона запрошувала громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період з 18.02.2018 по 18.03.2018 на території України до міста Одеси за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та гарантувала, матеріальне забезпечення ОСОБА_1 під час її перебування на території України. Крім того ОСОБА_6 зобов`язалася здійснити оплату усіх витрат (включаючи транспортні витрати, харчування, медичне обслуговування) під час перебування ОСОБА_1 на території України (т. 1 арк. 31).

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що зобов`язання ОСОБА_6 взяти на себе витрати ОСОБА_48 свідчить на користь сторони позивача, адже чужій людині не оплачують проживання, харчування, медичне обслуговування та ін.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 03 серпня 2018 року склала заяву про прийняття спадщини, заява зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є. С. за № 2484 (т. 1 арк. 33).

25 липня 2018 року ОСОБА_5 подала заяву приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савіній К.П. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 131).

Суд першої інстанції допитав свідків з обох сторін.

Вважає вірним висновок суду першої інстанції про сумнівність того, що свідки зі сторони відповідача на запитання представника відповідача, без роздумів вказували рік коли ОСОБА_49 та ОСОБА_50 розійшлися та розлучилися, при тому, що чоловіка ОСОБА_51 вони навіть не бачили, та враховуючи, шо на час надання показань свідками минуло більше як 15 років після офіційного розлучення ОСОБА_6 та ОСОБА_52 .

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв сумніви в правдивості показань свідків зі сторони позивача з боку представника відповідача ОСОБА_4 , яка посилається на те, шо свідки, заявлені відповідачем не знала свідків заявлених позивачем, оскільки це може свідчити виключно про відсутність інформації у свідків, а не доведення зворотного.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, шо в період існування шлюбно-сімейних стосунків між чоловіком і дружиною, чоловік і жінка один для одного є найближчою або однією з найближчих людей, зокрема в періоду шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_53 сторони один для одного були дуже близькими і саме сім`я приймає в гості інших членів родини чи просто друзів, саме свідок ОСОБА_50 вказував, що його дружина Ада представляла позивачку ОСОБА_54 як сестру, на підтвердження цього також свідчив син ОСОБА_19 - ОСОБА_24 , який вказував, що не тільки мачуха, але і бабуся ОСОБА_55 представляла ОСОБА_1 як сестру ОСОБА_6 . Не знання подружок ОСОБА_6 .. які були допитані як свідки у даній справі, про те, шо ОСОБА_1 була сестрою ОСОБА_6 , не спростовує такий факт, адже вони не були членами сім`ї ОСОБА_6 , та не знати про неї усе, тим більше враховуючи, шо деякі зі свідків зі сторони відповідача навіть не були вдома у ОСОБА_6 . Доводи представника відповідача, шо ОСОБА_1 приїжджала в гості до своєї матері не підтверджуються жодним доказом, зокрема і показаннями свідків.

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанцій дійшов до законного та обґрунтованого висновку про доведеність того, шо позивачка після укладення шлюбу з ОСОБА_17 , змінила дошлюбне прізвище з ОСОБА_56 на ОСОБА_57 (т.1 а.с.24). Батьками позивачки були ОСОБА_58 та ОСОБА_59 (т.2 а.с.130). Факт того, що ОСОБА_60 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_61 матеріалами справи не підтверджується. так як довідка про укладення шлюбу (т.1 а.с.15) судом до уваги не була прийнята. Доведеним є факт що батьками ОСОБА_12 , яка народилася у с. Пиєлдіно, Сисольского району Республіка Комі у 1919 рорі, є ОСОБА_38 та ОСОБА_11 (т.1 а.с.12). Не підтвердженим допустимими доказами, є факт, шо батьками ОСОБА_62 є ОСОБА_7 та ОСОБА_63 , оскільки архівна виписка (т.1 а.с.11) судом до уваги не була прийнята. Незважаючи на те, що судом також не була прийнята до уваги архівна виписка (т.І а.с. 10) де зазначено, що батьками ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ). який народився у 1900 році, є ОСОБА_64 та ОСОБА_65 , суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ) 1900 р.н. (т.І а.с.13.101-109). Крім того, факт народження ОСОБА_12 (1919 р.н.) та ОСОБА_31 ( ОСОБА_66 (1900 р.н.) на території Сисольського (Візінского) району Комі АРСР. наявність спільного прізвища укладаються у версію позивача, шо батько ОСОБА_12 - ОСОБА_67 є рідним братом ОСОБА_31 (Діонісія). Також суд вважає доведеним факт, що донькою подружжя ОСОБА_68 та ОСОБА_69 є ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (т.1 а.с.14). Не підтверджується допустимими доказами факг того, що ОСОБА_70 є матір`ю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. адже суд не прийняв до у ваги доказ (т.1 а.с.20). Але враховуючи, шо ОСОБА_71 був зареєстрований в бу динку АДРЕСА_1 , в якому також була зареєстрована ОСОБА_18 (т.1 а.с.123-126) можливо вважати встановленим родинний зв`язок між ОСОБА_18 та ОСОБА_18 як діда та онуки. Судом також встановлений факт зміни прізвища ОСОБА_18 на « ОСОБА_22 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_19 (т.1 а.с.21). На підтвердження ланцюга родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як троюрідних сестер вказують показання допитаних свідків ОСОБА_72 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .. ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та не спростовується показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ..

Водночас судом першої інстанції було не прийнято до уваги докази, які видані з порушенням ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, серед яких дві архівні виписки про народження Діонісія (т.1 а.с.10) та ОСОБА_20 (т.1 а.с.11) та довідка про укладення шлюбу №2066 між ОСОБА_21 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.15). також не взято до уваги на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, копію свідоцтва про народження ОСОБА_18 (т.1 а.с.20). однак сукупність доказів, доданих сторонами та показання свідків на переконання суду свідчить про те, шо померла ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_1 є троюрідним сестрами. Докази надані стороною позивача в своєму взаємозв`язку, на переконання суду, є достатніми, а сторона відповідача не надала доказів на підтвердження своїх тверджень та спростування позиції позивача.

З огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції дійшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що обставини позовної заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Вважає, шо рішення суду першої інстанції грунтується на засадах верховенства права, є законним і обгрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_73 не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому подана ним скарга не підлягає задоволенню.

Щодо явки сторін.

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що висновки суду є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на фотокопії копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_39 , 1900 року народження, та ОСОБА_74 , 1906 року народження, які уклали шлюб 12.01.1957 року дійсно відсутній підпис завідуючого бюро записів актів громадянського стану та гербова печать, але дана копія видана Українською ССР та завірена відповідно до правил, шо діяли на той час, тому є належним доказом (т.1 а.с.13).

ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_75 та ОСОБА_69 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 01.08.2018 (т.1 а.с.14).

ОСОБА_71 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.17).

ОСОБА_76 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.16).

У ОСОБА_77 ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Одесі народилася дочка ОСОБА_18 , відомості про батька не вказані, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.20).

Згідно ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_18 була витребувана від позивача на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, адже представник відповідача вказувала, що на ньому міститься пляма та взагалі копія досить не чітка.

На виконання зобов`язання щодо надання оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_18 представник позивача ОСОБА_2 не надав до суд оригінал свідоцтва, в той час як представник відповідача ОСОБА_4 ставить під сумнів подану копію, тому судом не береться до уваги копія свідоцтва про народження ОСОБА_18 .

ОСОБА_18 30.08.1991 уклала шлюб з ОСОБА_19 , в результаті чого змінила прізвище як « ОСОБА_22 », про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с.21).

ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 в м. Одеса, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.18).

Шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_6 було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 у справі №2-6508/07.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.32).

ОСОБА_71 перша людина зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , в якому також була зареєстрована ОСОБА_18 , про що свідчить домова книга, надана представником відповідача (т.1 а.с.123-126).

Вищевказана копія домової книги свідчить про родинний зв`язок ОСОБА_18 та ОСОБА_78 , встановлення якого необхідно у зв`язку з тим, копія свідоцтва про народження ОСОБА_18 не приймається судом до уваги.

З свідоцтва про народження ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пиєлдино Спольського району Республіки Комі серії НОМЕР_8 вбачається, що її батьками є ОСОБА_38 та ОСОБА_79 (т.1 а.с.12).

ОСОБА_80 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 в м. Сиктиквар Республіки Комі Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 (т.1 а.с.19).

У батьків ОСОБА_81 та ОСОБА_82 ІНФОРМАЦІЯ_13 народилася ОСОБА_16 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 , видане повторно 08.06.1967 (т.1 а.с.23).

На зобов`язання суду, представником позивача було надано оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка народилася у батьків ОСОБА_84 та ОСОБА_85 , такий оригінал свідоцтва серії НОМЕР_11 виданий повторно 17.06.2023 органом РАЦС Москви №125 Многофункціонального центру надання державним послуг поселення (т.2 а.с.130).

Дійсно оригінал свідоцтва про народження виданий повторно на території країни-агресора 17.06.2023 та не легалізований в законному порядку, однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року № 107, такий оригінал приймається судом до уваги.

ОСОБА_16 та ОСОБА_17 24.01.1951 уклали шлюб, в результаті чого прізвище дружини стало ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_12 (т.1 а.с.24).

Згідно висновку експерта №056/08 від 11.01.2023 складений ОСОБА_45 , професора за спеціальністю Загальне мовознавство, доктора філологічних наук, директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, записи особового імені Онисим, Дионисий, Анисий, Анисим у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Зазначається, що через співіснування в розмовній практиці регіону, де відбулася документальна фіксація імені, повного Діонісій та усіченого Онісій варіантів імені, відбулося зближення імені та їх подальша фіксація в документальних записах однієї особи (т.1 а.с.101-109).

Як зазначає представник відповідача, до висновку не додано документів на підтвердження того, що професор ОСОБА_46 є експертом. Суд приймає до уваги такий висновок доктора філологічних наук, професора ОСОБА_47 не як висновок експерта, а як письмовий доказ - висновок фахівця у філології, мовознавстві. Посилання на те, що досліджені професором документи не додані не позову не приймаються до уваги, адже вони подані разом з таким висновком та долучені до справи.

В той час, як дослідження представником відповідача самостійно в словниках етимології імені Діонісій та Онисим/Анісій не може бути доказом по справі, враховуючи висновок фахівця з філології, який вказує на можливість зближення імен в розмовній мові в ті часи в тому регіоні.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нотаріально посвідченою заявою зареєстрованою в реєстрі за №82 від 08.02.2018 запрошувала громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період з 18.02.2018 по 18.03.2018 на території України до міста Одеси за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та гарантувала, матеріальне забезпечення ОСОБА_1 під час її перебування на території України. Крім того ОСОБА_6 зобов`язалася здійснити оплату усіх витрат (включаючи транспортні витрати, харчування, медичне обслуговування) під час перебування ОСОБА_86 на території України (т.1 а.с.31).

Суд врахував, що зобов`язання ОСОБА_6 взяти на себе витрати ОСОБА_1 свідчить на користь сторони позивача, адже чужій людині не оплачують проживання, харчування, медичне обслуговування та ін.

Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_1 03.08.2018 склала заяву про прийняття спадщини, заява зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. за №2484 (т.1 а.с.33).

25 липня 2018 року ОСОБА_5 подала заяву приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савійнй К.П. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (т.1 а.с.131).

Приведений до присяги свідок ОСОБА_19 зазначив, що він чоловік померлої ОСОБА_87 , у них був син, ОСОБА_88 рідний, свідка не рідний, повідомив, що у ОСОБА_89 є одна родичка троюрідна сестра ОСОБА_1 , яка приїжджала до них, вони з дружиною їздили до неї декілька разів, приїжджали її діти, ОСОБА_90 приїжджав з дітьми. Це єдина кровна родичка, мати її померла. В 1995 році вони вперше поїхали до ОСОБА_91 , ОСОБА_92 з ОСОБА_93 раз в тиждень перезвонювалися, а приїжджали раз в три роки або Роза, або її діти, чи ОСОБА_94 чи ОСОБА_95 приїжджав її син. Проживали один в одного, коли приїжджали в гості. Ада познайомилася з ОСОБА_96 десь в 2007 році, вони в лікарні познайомилися, вони спілкувалися, сказав, що вони подруги, але не супер близькі. На запитання представника відповідача, зазначив, що з 1991 по 2007 вони були одружені, але проживали вони до останнього її дня разом, шлюб розірвали по деяким причинам. За адресою реєстрації він зареєстрований з народження, то батьків квартира. З 1991 року ОСОБА_1 приїжджала раз 5, і два її сина проїжджали, третій не приїзжав. Про батьків ОСОБА_91 свідок не знав інформації, знає тільки ОСОБА_97 , яка була рідною сестрою ОСОБА_91 та проживала на ОСОБА_98 . В 1995 році ОСОБА_99 і ОСОБА_92 їздили в гості до ОСОБА_91 , в 2001 році ОСОБА_92 поїхала сама, в 2005 році їздили разом. На запитання представника відповідача, коли ОСОБА_100 день ОСОБА_101 свідок не відповів.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_93 , яка є сестрою ОСОБА_88 , бачилися вони двічі. ОСОБА_49 дружина його рідного дяді, знайомі вони з їх весілля і до її смерті. Про те, що ОСОБА_102 сестра відомо від самої ОСОБА_88 . Свідок спілкувався з ОСОБА_93 тільки через Аду, ОСОБА_92 називали ОСОБА_54 сестрою, вони їздили в гості один до одного. Роза ОСОБА_103 була присутня на похоронах ОСОБА_88 . Ще один раз свідок і ОСОБА_102 бачилися в ОСОБА_88 в гостях на ОСОБА_104 , десь кінець 90-х початок 2000-х. Свідок вказав, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_99 і ОСОБА_92 залишися у відносинах.

ОСОБА_25 , приведений до присяги, пояснив суду, що з ОСОБА_105 вони давно дружать, він знав і його дружину Аду і її сестру ОСОБА_54 . В гостях у ОСОБА_22 свідок був часто, раз в місяць може. Десь з 2012 року свідок знайомий з ОСОБА_93 , коли та приїхала в гості. ОСОБА_106 проживала з ОСОБА_107 , вони розлучилися фіктивно, бо ОСОБА_99 взяв кредит, для того, щоб вивести майно з-під арешту, убезпечити майно, але вони разом проживали. Про те, що ОСОБА_102 сестра ОСОБА_88 , повідомила сама ОСОБА_92 . Останній раз свідок бачив ОСОБА_54 на похоронах в 2018 році.

ОСОБА_26 , як свідок повідомив, що ОСОБА_108 він знає зі школи, з ОСОБА_109 познайомилися, як вони одружилися. Спілкувалися вони не часто, може раз чи два в рік. Роза сестра ОСОБА_88 приїжджала в Україну разів 5, в основному до нещастя, тобто до 2014 року частіше приїжджали.

ОСОБА_27 , допитана як свідок пояснила, що з ОСОБА_109 вона познайомилася через ОСОБА_5 , яку останню вона знала з 70-років. Діти у свідка та ОСОБА_88 були погодки, вони спілкувалися, святкували дні народження, ходили на пляж з дітьми, в гості ходили. У ОСОБА_88 був тільки син, який загинув, мама її померла десь в 2002 році, про сестер чи братів ніколи ОСОБА_92 не говорила і чоловіка її вона ніколи не бачила. Десь якась приїжджала з Росії, але хто вона така свідок не знає. В ОСОБА_88 та ОСОБА_5 були дуже близькі відносини. Ада постійно казала, що на ОСОБА_110 зробить заповіт. Сказала, що ОСОБА_92 з чоловіком не проживали з 1993 року, він ніколи не ходив на пляж з ними, в гості, в 2007 році вони розійшлися вже офіційно після смерті їх сина. Про ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , ОСОБА_23 свідок ніколи не чула, єдиний кого свідок бачила, це ОСОБА_111 її водій.

Свідок ОСОБА_28 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_22 зробила заповіт на ОСОБА_96 , ОСОБА_92 завжди казала, що вона сама, а ОСОБА_57 свідок побачила на похоронах, вперше ОСОБА_112 на поминках сказала, що вона племінниця ОСОБА_113 , а потім, що сестра. Свідок згадала, що колись ОСОБА_112 приїжджала в Одесу на відпочинок, бо її мама тут проживає, але Ада ніколи за неї не говорила. З ОСОБА_6 у свідка були дружні стосунки, вона бачила декілька разів її сина покійного. З чоловіком вони розлучилися, тоді коли досягли згоди про розподіл майна, бо чоловік хотів ділити майно, вона відкупилася від нього. Про родичів ОСОБА_88 невідомо. ОСОБА_19 вона побачила вже на похоронах, він активізувався, коли вона сильно захворіла, він почав телефонувати їй, приїжджати, Ада якось сказала, що він набрид вже зі своїми дзвінками. ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та ОСОБА_23 свідку невідомі. Як свідок зрозуміла з розмов на похоронах, Роза ночувала в будинку ОСОБА_88 , вона багато вивезла з її будинку. Роздуми свідка щодо мотивів подання позову ОСОБА_1 не є показаннями свідка, як власне і те, що свідок зрозуміла з розмов не є показаннями свідка.

ОСОБА_24 пояснив, що він є сином ОСОБА_114 , тато з ОСОБА_115 в 1991 році одружилися, з сином ОСОБА_88 ОСОБА_116 спілкувалися, він на 4 роки старший, вони навчалися в одній школі. Роза є троюрідною сестрою ОСОБА_88 , про що Ада говорила та бабуся ОСОБА_55 . Свідок спілкувався з ОСОБА_115 десь з 1989 року і до її смерті. В кінці 2000-х Роза приїжджала, в 2012 році і на похоронах в 2018 році, в цілому разів п`ять. Роза приїжджала в гості до ОСОБА_88 і діти її ОСОБА_94 та ОСОБА_95 приїжджали. На запитання представника відповідача повідомив, що тато з ОСОБА_115 проживали разом весь час, з 1989 року і по день її смерті, вони проживали на 9 станції Фонтана, точного адреса не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_29 надала пояснення, що ім`я ОСОБА_91 вона чула від ОСОБА_88 , а ОСОБА_92 є подруга її подруги ОСОБА_117 . ОСОБА_118 ім`я ОСОБА_91 від ОСОБА_88 , що вона приїжджала на відпочинок з росії, сказано було в контексті ускладнення пересування між країнами після 2014 року. Про те, що Роза родичка ОСОБА_88 вона не чула, завжди вважала, що Ада одинока. Чоловіка ОСОБА_88 вона ніколи не бачила. Зустрічалися свідок і ОСОБА_92 на днях народженнях, на Різдво ОСОБА_5 всіх збирала, просто вийти кави попити. Друзів ОСОБА_119 ніяких вона не знає.

Сумнівним є те, що свідки зі сторони відповідача на запитання представника відповідача, без роздумів вказували рік, коли ОСОБА_49 та ОСОБА_19 розійшлися та розлучилися, при тому, що чоловіка ОСОБА_51 вони навіть не бачили, та враховуючи, що на час надання показань свідками минуло більше як 15 років після офіційного розлучення ОСОБА_6 та ОСОБА_19 .

Суд не приймає сумніви в правдивості показань свідків зі сторони позивача з боку представника відповідача ОСОБА_4 , яка посилається на те, що свідки, заявлені відповідачем не знала свідків заявлених позивачем, оскільки це може свідчити виключно про відсутність інформації у свідків, а не доведення зворотного.

На думку колегії суддів суд вірно враховав, що в період існування шлюбно-сімейних стосунків між чоловіком і дружиною, чоловік і жінка один для одного є найближчою або однією з найближчих людей, зокрема в періоду шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_19 сторони один для одного були дуже близькими і саме сім`я приймає в гості інших членів родини чи просто друзів, саме свідок ОСОБА_19 вказував, що його дружина Ада представляла позивачку ОСОБА_54 як сестру, на підтвердження цього також свідчив син ОСОБА_19 ОСОБА_24 , який вказував, що не тільки мачуха, але і бабуся ОСОБА_55 представляла ОСОБА_1 як сестру ОСОБА_6 .

Не знання подружок ОСОБА_6 , які були допитані як свідки у даній справі, про те, що ОСОБА_1 була сестрою ОСОБА_6 не спростовує такий факт, адже вони не були членами сім`ї ОСОБА_6 та не знали про неї усе, тим більше враховуючи, що деякі зі свідків зі сторони відповідача навіть не були вдома у ОСОБА_6 .

Доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 приїжджала в гості до своєї матері не підтверджуються жодним доказом, зокрема і показаннями свідків.

Докази додані представником позивача до відповіді на відзив не стосуються предмету доказування, адже спадкування майна ОСОБА_6 , зокрема і оспорювання заповіту не є предметом позову, тому не є належними доказами та не приймаються судом до уваги (т.1 а.с.159-213).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вказувалося вище, судом не прийнято до уваги докази, які видані з порушенням ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, серед яких дві архівні виписки про народження Діонісія (т.1 а.с.10) та ОСОБА_20 (т.1 а.с.11) та довідка про укладення шлюбу №2066 між ОСОБА_21 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.15), також не взято до уваги на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, копію свідоцтва про народження ОСОБА_18 (т.1 а.с.20), однак сукупність доказів, доданих сторонами та показання свідків на переконання суду свідчить про те, що померла ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_1 є троюрідним сестрами. Докази надані стороною позивача в своєму взаємозв`язку, на переконання суду, є достатніми, а сторона відповідача не надала доказів на підтвердження своїх тверджень та спростування позиції позивача.

Отже, судова колегія погоджується з вичновком суду першої інстанції та вважає доведеним, що позивачка після укладення шлюбу з ОСОБА_17 , змінила дошлюбне прізвище з ОСОБА_56 на ОСОБА_57 (т.1 а.с.24). Батьками позивачки були ОСОБА_58 та ОСОБА_120 (т.2 а.с.130). Факт того, що ОСОБА_121 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_61 матеріалами справи не підтверджується, так як довідка про укладення шлюбу (т.1 а.с.15) судом до уваги не була прийнята. Доведеним є факт що батьками ОСОБА_12 , яка народилася у с. Пиєлдіно, Сисольского району Республіка Комі у 1919 році, є ОСОБА_38 та ОСОБА_11 (т.1 а.с.12). Не підтвердженим допустимими доказами, є факт, що батьками ОСОБА_62 є ОСОБА_7 та ОСОБА_63 , оскільки архівна виписка (т.1 а.с.11) судом до уваги не була прийнята. Незважаючи на те, що судом також не була прийнята до уваги архівна виписка (т.1 а.с.10), де зазначено, що батьками ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ), який народився у 1900 році, є ОСОБА_64 та ОСОБА_65 , суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_31 ( ОСОБА_32 ) 1900 р.н. (т.1 а.с.13,101-109). Крім того, факт народження ОСОБА_12 (1919 р.н.) та ОСОБА_31 ( ОСОБА_66 (1900 р.н.) на території Сисольского (Візінского) району Комі АРСР, наявність спільного прізвища укладаються у версію позивача, що батько ОСОБА_12 ОСОБА_33 є рідним братом ОСОБА_31 (Діонісія). Також суд вважає доведеним факт, що донькою подружжя ОСОБА_68 та ОСОБА_69 є ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (т.1 а.с.14). Не підтверджується допустимими доказами факт того, що ОСОБА_70 є матір`ю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адже суд не прийняв до уваги доказ (т.1 а.с.20). Але враховуючи, що ОСОБА_71 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , в якому також була зареєстрована ОСОБА_18 (т.1 а.с.123-126) можливо вважати встановленим родинний зв`язок між ОСОБА_18 та ОСОБА_18 як діда та онуки.

Судом також встановлений факт зміни прізвища ОСОБА_18 на « ОСОБА_22 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_19 (т.1 а.с.21). На підтвердження ланцюга родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як троюрідних сестер вказують показання допитаних свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , та не спростовується показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Таким чином, обставини позовної заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а, тому, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував процесуальний закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта №056/08 від 11 січня 2023 не відповідає критеріям достовірності, достатності і належності, а тому, помилково прийнятий судом у якості письмового доказу є помилковим, оскільки які вірно заначив суд першої інстанції суд, такий висновок доктора філологічних наук, професора ОСОБА_47 не як висновок експерта, а як письмовий доказ - висновок фахівця у філології, мовознавстві. Посилання нате, що досліджені професором документи не додані до позову не приймаються до уваги, адже вони подані разом з таким висновком та долучені до справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що жодних доказів того, що ОСОБА_6 оплачувала ОСОБА_1 проживання, харчування, медичне обслуговування та ін. позивачем суду надано не було спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якої вона запрошувала громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період з 18.02.2018 по 18.03.2018 на територію України до міста Одеси за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та гарантувала, матеріальне забезпечення ОСОБА_1 під час її перебування на території України. Крім того ОСОБА_6 зобов`язалася здійснити оплату усіх витрат (включаючи транспортні витрати, харчування, медичне обслуговування) під час перебування ОСОБА_1 на території України (т. 1 арк. 31). Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що зобов`язання ОСОБА_6 взяти на себе витрати ОСОБА_48 свідчить на користь сторони позивача, адже чужій людині не оплачують проживання, харчування, медичне обслуговування та ін..

Довуоди апелянта про те, що суд в порушення вимог цивільного процесуального права не здійснив оцінку показань свідків зі сторони позивача щодо їх достовірності, допустимості і достатності не є належним чином обгрунтованими і судова колегія оцінює такі доводи як як непогодження відповідача з оцінкою суду, однак не знання подружок ОСОБА_6 , які були допитані як свідки у даній справі, про те, що ОСОБА_1 була сестрою ОСОБА_6 не спростовує такий факт, адже вони не були членами сім`ї ОСОБА_6 та не знали про неї усе, тим більше враховуючи, що деякі зі свідків зі сторони відповідача навіть не були вдома у ОСОБА_6 .. Судом першої інстанції було обґрунтовано оцінено та відхилено покази свідків на стороні відповідача та взято до уваги покази свідків позивача.

Доводи апеляційної скарги у своїй більшості є непогодженням з оцінкою судом наявних доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі позиції відповідача вже були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті або впливають на винесене рішення.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова