КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №357/3427/22 Головуючий у 1 інстанції: Ярмола О.Я.

Провадження №22-ц/824/537/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лець В.І. від 22 січня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №1, та заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лець В.І. від 11 вересня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 20.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі: земельну ділянку, площею 3,362 га з кадастровим номером :04:002:0001; земельну ділянку, площею 3,080 га, з кадастровим номером :04:002:0002; земельну ділянку, площею 3,0423 га, з кадастровим номером :04:004:0010, які розташовані в межах Дроздівської сільської ради Білоцерківського району.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є позивач, а також його брат і сестра ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є третіми особами у даній справі. З метою оформлення спадкових прав, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун А.А., та довідався про існування заповіту, складеного ОСОБА_5 , яким останній заповів усе належне йому майно ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що підписи в заповітах від 22 січня 2020 року та від 11 вересня 2020 року виконано не його батьком, оскільки за життя він мав зовсім інший підпис. А також зазначає, що батько ніколи не мав наміру і не висловлював бажання усунути своїх трьох дітей від спадкування, а тому вважає, що оскаржувані заповіти є недійсними, оскільки не відповідають волі покійного батька та не підписувались ним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року, 08 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції протиправним, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам, наявна невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції в основу свого рішення поклав висновок експерта, який за своїм змістом не являється категоричним та містить елементи припущення, оскільки в ньому вказано, що підпис в заповіті було виконано, ймовірно ОСОБА_5 .

Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги неповний висновок експерта, а саме не було враховано, що питання ухвали суду про те, чи був виконаний рукописний текст ОСОБА_5 чи іншою особою не вирішувалось, оскільки надано, не зважаючи на клопотання експерта, вкрай обмежений обсяг зразків почерку ОСОБА_6 , а саме два зразки у вигляді його прізвища.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що даний заповіт має вади в його посвідченні в порушення вимог ст. 1247,1248 ЦК України попри те, що його складено машинописним текстом, заповідач повинен був зачитати своє заповідальне розпорядження вголос, та зазначити про це в заповіті словами «заповіт прочитаний мною в голос і підписаний власноручно».

Зазначає, що даних про те, що заповідач ОСОБА_5 перед підписанням заповіту від 11 вересня 2020 року його прочитав, не внесено в заповіт ні ОСОБА_7 , ні особисто заповідачем відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2 січня 2024 року представник відповідача ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представники відповідача - ОСОБА_8 , в судовому засіданні заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Апелянт - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 17.12.2021 Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис № 3318, серія НОМЕР_1 (том 1, а.с. 6).

Зі змісту свідоцтва про народження, вбачається, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_10 (мати) та ОСОБА_5 (батько) (том 1, а.с. 5).

Позивач є сином спадкодавця ОСОБА_5 , а відповідачка онукою спадкодавця.

Згідно заповіту від 22.01.2020, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лець В.І., зареєстрованого в реєстрі за №1, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерть і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 . (том 1, а.с. 8)

Встановлено, що 11.09.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно склав на ім`я ОСОБА_2 заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лець В.І., зареєстрований в реєстрі за № 20.

За умовами заповіту все своє майно ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 . (том 1, а.с. 9)

За клопотанням позивача по справі було проведено посмертну почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлені наступні питання: чи викопано підпис у заповіті громадянина ОСОБА_5 , що був посвідчений 11.09.2020 секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_7 , самим ОСОБА_5 чи іншою особою ?, та чи виконано підпис та рукописний текст «Заповіт прочитаний мною у голос і підписаний власноручно» у заповіті громадянина ОСОБА_5 , що був посвідчений 22.01.2020 секретарем виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_7 , самим ОСОБА_5 чи іншою особою?

За результатами проведеної експертизи судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано Висновок експерта № 15637/15638/23-32 від 23.08.2023, в якому зазначено, що встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у заповіті від 22.01.2020, самим ОСОБА_5 або іншою особою не виявилося можливим з причин відсутності достатньої кількості зразків почерку ОСОБА_5 . Підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у заповіті від 11.09.2020, виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 (том 2 а.с. 79-84).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те що суд першої інстанції взяв до уваги неповний висновок експерта, зазначаючи, що стороною позивача на противагу не надано жодних доказів на спростування чинності заповіту.

Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Аналогічні положення містяться в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/503, в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції, за змістом якого заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Заповіт за дорученням заповідача може бути підписаний іншою фізичною особою лише у випадку, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт.

Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів наголошує на тому, що чинене законодавство містить вичерпний перелік для оскарження заповіту серед яких- заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і в частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди першої з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надали належну правову оцінку, правильно виходили з того, що ОСОБА_5 розпорядився належним йому майном на випадок смерті, склавши 22 січня 2020 року заповіт на користь відповідача. При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що волевиявлення ОСОБА_5 , спрямоване на передання належного йому на праві власності майна було вільним та відповідало його волі.

У матеріалах справи немає доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на момент складення заповіту не було вільним і не відповідало його волі, а також доказів того, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій, тому немає підстав для визнання заповіту недійсним згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 220/1229/17 (провадження № 61-13401св20) зазначив, що суд першої інстанції встановив, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів щодо наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що заповідач не міг підписати заповіти за станом здоров`я. Самий факт наявності у заповідача хвороби не є достатнім доказом фізичної неспроможності заповідача в межах, потрібних для волевиявлення і складення заповіту. Особистий підпис заповідача у заповітах свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені. Верховний Суд, врахувавши те, що обставин, які вплинули на волевиявлення заповідача, суди не встановили, справжність підпису від імені заповідача у заповітах не оспорена, заповіти посвідчено секретарем сільської ради та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій органу місцевого самоврядування, погодився з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані заповіти відповідають вимогам статей 1247, 1251 ЦК України, а тому підстав для визнання їх недійсними/нікчемними немає.

Оцінюючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що заповіт від імені ОСОБА_5 від 22.01.2020 був підписаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, і що було порушено порядок складання чи посвідчення даного заповіту.

За клопотанням позивача по справі було проведено посмертну почеркознавчу експертизу за результатами якої встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у заповіті від 22.01.2020, самим ОСОБА_5 або іншою особою не виявилося можливим з причин відсутності достатньої кількості зразків почерку ОСОБА_5 . Підпис від імені ОСОБА_5 у графі «підпис» у заповіті від 11.09.2020 року, виконаний, ймовірно, ОСОБА_5 (том 2 а.с. 79-84).

Клопотань про проведення повторної експертизи позивач не заявляв.

З урахуванням викладеного і не наданням позивачем належних доказів на підтвердження його позовних вимог колегія суддів вважає, що оспорюваний заповіт відповідає загальним вимогам щодо його форми і посвідчення.

Доказів того, що ОСОБА_5 складаючи оспорюваний заповіт, не розумів значення своїх, та/або не підписував матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко