Дата документу 10.04.2024 Справа № 334/4787/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/4787/22 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/908/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Бєлки В.Ю., Гончар М.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк`до Шипула Андрія Станіславовича про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24 листопада 2018 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 167 754,6 грн, шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 2365 грн 25-го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 червня 2031 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.2 кредитного договору).

За користування кредитним коштами, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15% річних та у розмірі і порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил.

Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» умовами, які оприлюднені у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №1 від 03 липня 2014 року та розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsіbbank.com(п. 1.1.1 кредитного договору). Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують що досягли згоди за усіма істотними умовами договору та Правил.

Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач 09 серпня 2022 року направив відповідачу вимогу від 04 серпня 2022 року про усунення порушень кредитного договору та у разі погашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту. Однак, ОСОБА_1 вимогу не виконав у встановлений строк, заборгованість не погасив у повному обсязі.

Згідно розрахунку позивача станом на 03жовтня 2022 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 жовтня 2016 року становить по кредиту та процентам у розмірі 158 680,51 грн з яких: 142 712,24 грн заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5499,13 грн за період з 25 лютого 2022 року по 03 жовтня 2022 року; 15968,27 грн заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, нарахована за період з 31 січня 2022 року по 26 вересня 2022 року включно.

Посилаючись на вищевикладене АТ «Укрсиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 жовтня 2016 року у розмірі 158 680,51 грн та судові витрати у розмірі 2481 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Укрсиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 жовтня 2016 року у розмірі 158 680,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Укрсиббанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому фактові, що позивачем не було дотримано досудового порядку врегулювання спору, зокрема, не дотримано порядку належного повідомлення відповідача про дострокове погашення всієї суми кредиту. До позовної заяви позивачем надано вимогу від 04 серпня 2022 року № 27-1-01/562, згідно якої станом на 03 серпня 2022 року загальна заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 155112, 70 грн з яких 138488,81 грн кредитна заборгованість, 4223,43 грн прострочена заборгованість, 12400, 46 грн прострочна заборгованість за процентами. Проте, позивачем не надано жодного доказу направлення саме цієї вимоги, як і відсутні докази її отримання відповідачем, а отже позивачем не дотримано законодавство встановленого досудового порядку врегулювання питання погашення кредитної заборгованості, тому стягнення судом з відповідача суми заборгованості у розмірі 158680, 51 грн є безпідставним та таким, що не грунтується на вимогах законодавства про споживче кредитування та захист прав споживачів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості не можна встановити, яка саме сума заборгованості є простроченою. Відповідачем як в більш ранній період, так і в період з починаючи з вересня 2021 року по 25 січня 2022 року здійснювалися внесення періодичних платежів - основний борг, відсотки, і жодної простроченої заборгованості станом на 24.01.2022 у відповідача не було. Заявник вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не надав належної оцінки обставинам справи та доказам у справі, не з`ясував повно і всебічно обставини справи, не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено законне та обгрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн (3028 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 158 680,51 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, оскільки позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідач порушує строки повернення кредитних коштів, не повертає банку кредитні кошти із нарахованими на них процентами, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, а тому банк скористався своїм законним правом та пред`явив до відповідача вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку направив відповідно до вимог договору та законодавства, яка відповідачем не була виконана у встановлені у вимозі строки, а тому правомірно звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої заборгованості та процентів, яка підлягає стягненню з позичальника у заявленому позивачем розмірі.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», що підтверджується копією статуту Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (а.с. 6-11).

25 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (а.с.16-18).

Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування, які оприлюднені у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03 липня 2014 року та розміщені на сайті банку www.mv.ukrsibbank.com. (п. 1.1.1. кредитного договору). Правила є невід`ємною частиною кредитного договору, не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Сторони підписавши договір, стверджують що досягли згоди за усіма істотними умовами договору та Правил. Копії кредитного договору та Правил, як докази існування договірних відносин між сторонами, надаються.

Відповідно до п. 1.2.1., п. 1.2.8 Договору сума кредиту складає 167754,60 грн. Кінцевий термін повернення остаточного погашення кредитної заборгованості 22 червня 2031 року, при цьому згідно умов Договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.2.9 Договору, за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15 % річних.

Відповідно до п. 1.2.10 Договору, розмір ануїтетного платежу складає 2365,00. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного місяці протягом строку кредитування. (графік платежів є невід`ємною частиною Договору за додатком № 2 (а.с.18,21).

Відповідно до п.1.2.5 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку.

Відповідно до п. 1.2.6 цільове призначення кредиту для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2.1 кредитного договору виконання зобов`язання позичальника за договором забезпечується наступним чином, а саме:

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника Банком приймається квартира загальною площею 65,63 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору сторони домовились, що строк погашення кредиту за цим договором вважається таким, що настав: в дату відкликання позичальником заяви про проведення валютної операції з метою погашення заборгованості за первинним договором, в дату ініцюювання закриття будь-якого з поточних рахунків, які використовуються з метою придбання іноземної валюти для погашення частини заборгованості за первинним договором, в дату настання інших подій, в результаті яких заборгованість за первинним договором не була погашена.

Відповідно меморіального ордеру № від 26 жовтня 2016 року АТ «Укрсиббанк» перерахував на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , кредитні кошти у розмірі 167754,60 грн згідно угоди № 0 від 25 жовтня 2016 року (а.с.24).

Обставина виконання позивачем зобов`язань щодо надання відповідачеві кредитних коштів відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 25 жовтня 2016 року не спростовано.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом та довідки-розрахунку заборгованості по процентам, останній платіж за наданим кредитом було зроблено - 21.01.2022 року у сумі 1140,76 грн, по процентам - 25.01.2022 року у сумі 98,02 грн (а.с.25-30).

09 серпня 2022 року, позивач направив відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу від 04 серпня 2022 року за номером № 27-1-01/562, про усунення порушень кредитного договору в якій зазначено, що при невиконані вимог, а саме погашення простроченого зобов`язання, на протязі 32 календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобов`язання щодо повернення всіє заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги (а.с. 22-23).

Вказана вимога про дострокове повернення кредиту була направлена на адресу відповідача, зазначену ним у кредитному договорі (за місцем його реєстрації), цінним листом з описом реєстру з повідомленням про вручення (а.с.23), проте вручена не була, згідно трекінгу Укрпошта підставою повернення зазначеного «за закінченням терміну зберігання» (а.с.64-65).

Однак, Відповідач вимогу не виконав у встановлений строк, заборгованість не погасив у повному обсягу.

Відповідно розрахунку позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 жовтня 2016 року станом на 03 жовтня 2023 року склала в розмірі 158680,51 грн, з яких:

142712,24 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5499,13 грн за 25 лютого 2022 року по 03 жовтня 2022 року.

15968,27 грн - заборгованість за процентами за користування грошовими нарахована за період з 31 січня 2022 року по 26 вересня 2022 року (а.с.25-32).

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України).

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 599 ЦПК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" зі змінами, передбаченими Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі N 638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19).

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не здійснював погашення заборгованості за договором, не вносив платежі у розмірі та строки, визначені договором, чим порушив умови договору.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, товариство обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Апеляційний суд наголошує, що у розподілі тягаря доведення позову саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку у зв`язку з відсутністю заборгованості, яка підлягає стягненню, або що розмір заборгованості не відповідає дійсності. У разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що строк виконання такого зобов`язання настав.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Дослідивши кредитний договір та розрахунок заборгованості та зробивши висновок про доведеність позову, суд першої інстанції вважав встановленими обставини непогашення позичальником заборгованості за кредитним договором, настання дострокового обов`язку з повернення суми кредиту.

Суд правомірно прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за користування кредитними коштами та відсотків.

Згідно п. 3.1 договору підписанням договору позичальник стверджує, що на дату укладення кредитного договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами банку, що викладені у Додатку №3 до договору; перед укладенням цього договору він отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів»; він ознайомлений та погоджується з умовами усіх додатків до договору; що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору; що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього договору з усіма додатками в день його підписання (а.с.16 зворот).

Згоду на укладення договору позичальник не відкликав, тривалий час сплачував кредитну заборгованість, не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації щодо виконання зобов`язань, не пред`являв претензій з приводу того, що йому не зрозумілі умови договору.

Умови кредитного договору та Правил споживчого кредитування та інформація в Інформаційному листі викладені банком чітко та містять повну інформацію щодо умов кредитування. Позичальник підписав кожну сторінку графіку погашення кредиту, виконував їх умови, підтвердивши, що всі умови цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України чинного на час укладення договору (а.с.18-21).

За таких обставин незгода апелянта з розміром процентів та погашенням заборгованості шляхом сплати аннуїтентних платежів після того, як умови кредитного договору тривалий час виконувалися позичальником, є проявом недобросовісної поведінки.

Крім того, як вбачається зі змісту договору про надання споживчого кредиту з Правилами від 25 жовтня 2016 року за № 0, яким передбачено, що сторони досягли згоди, що підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування, оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085) 13 травня 2011 року з усіма змінами і доповненнями, пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому кредитному договорі та Правилах споживчого кредитування. Правила споживчого кредитування після підписання сторонами цього кредитного договору, стають його невід`ємною частиною. Підписи сторін під цим кредитним договором вважаються одночасно підписами під правилами споживчого кредитування, при цьому, після підписання сторонами цього кредитного договору Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

Отже сторони самостійно визначили і узгодили, що Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

Колегія суддів наголошує, що визначальним для цієї справи є з`ясування обставин, чи настав (виник) у позичальника обов`язок дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору, передбачені договором погашення кредиту ануїтет ними платежами, які визначені в графіку платежів (додаток №2 договору) щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця протягом строку кредитування до 22 червня 2031 року в останнє здійснив погашення за кредитом 21.01.2022 у сумі 1140,76 грн, за відсотками 25.01.2022 у сумі 98,02 грн, що підтверджується відповідними довідками-розрахунком (а.с.26,30зворот),.

Сторони кредитного договору від 25 жовтня 2016 року № 0 погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині. В Договорі про надання споживчого кредиту визначено, що у випадку невиконання умов укладеного договору та направлення Банком на адресу Позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за Договором протягом 31 календарного дня з дня одержання вищезазначеного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, у цьому випадку у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту протягом 41 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги), вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати направлення вимоги Банком.

Відповідно до умов договору, та в порядку реалізації передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України права вимоги дострокового повернення кредиту, позивач 09 серпня 2022 року направив ОСОБА_1 вимогу від 04 серпня 2022 року за вих.№27-1-01/562, як боржнику, в якій зокрема було зазначено, що станом на 03 серпня 2022 року загальна сума заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 155112. 70 грн, з яких: 138488, 81 грн кредитна заборгованість; 4223, 43 грн прострочена кредитна заборгованість; 12400, 46 грн прострочена заборгованість за процентами. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (Вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ « Укрсиббанк», вимагає виконання від позичальника своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 1551112, 70 грн ( а.с. 22).

В даній вимозі банк також вимагає від боржника усунення порушень вищезазначеного кредитного договору шляхом погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі 4 223,43 грн прострочена кредитна заборгованість, 12 400,46 грн прострочена заборгованість за процентами ( а.с. 63).

Зазначена вимога банку була направлена ОСОБА_1 на адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

Дана адреса є місцем реєстрації ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, сформованого 28 жовтня 2022 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с.40). Крім того дана адреса зазначена ОСОБА_1 у кредитному договорі, в заявах, клопотаннях, відзиву на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив поданих до суду першої інстанції в рамках розгляду цієї справи, апеляційній скарзі (16-17,42,43,44,48,54-56,84,90,96-98,108,188-189).

Факт направлення даної вимогу банка ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується відповідними доказами, а саме списком згрупованих рекомендованих відправлень про направлення вказаної вимоги відповідачу з відміткою відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» ф. 103, платіжним дорученням АТ «Укрпошта», фіскальним чеком АТ «Укрпошта» (а.с.23).

Проте, зазначена вимога банку була повернута до адресата разом з конвертом та рекомендованим поштовим відправленням з поштовою відміткою про причини не вручення ОСОБА_1 «за закінченням терміну зберігання» (а.с.64-65).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів повідомлення банку про зміну свого місця проживання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, умов та правил до кредитного договору та Законом України «Про споживче кредитування».

Отже, вимога банку не отримана з вини ОСОБА_1 ..

Виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 32 календарного дня з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Водночас, Банк вимагатиме дострокове виконання зобов`язань щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного з дати відправлення даної вимоги.

Отже, у справі, що переглядається, підтверджені обставини направлення 09 серпня 2022 року АТ «Укрсиббанк» відповідачу вимоги про дострокове погашення кредиту, тому право вимоги на дострокове повернення всієї суми заборгованості виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги, тобто з 19 вересня 2022 року. До суду про стягнення всієї суми заборгованості позивач звернувся 25 жовтня 2022 року, тобто після спливу 41 календарного дня з дати відправлення відповідачу вимоги про усунення порушень умов кредитного договору.

На момент звернення АТ «Укрсиббанк» з даним позовом до суду, вимога про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів від 04 серпня 2022 року за вих. № 27-01/562 позичальником не виконана.

Отже, суд першої інстанції правомірно встановив факт дотримання кредитором обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, що з урахуванням наведених вище положень законодавства свідчить про наявність у позивача права на дострокове стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами від 25 жовтня 2016 року №0, тобто заборгованості, строк повернення якої є таким, що настав.

Таким чином, кредитор реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання. Отже, суд першої інстанції правомірно врахував, що позивач довів, що настав обов`язок у позичальника достроково погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, вважаючи доведеними обставини направлення банком досудової вимоги, проте не врахував правові висновки Верховного Суду щодо неможливості нарахування процентів поза межами строку кредитування з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року (справа №564/2199/15) прийшов до висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 648/3491/15, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12-ц) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 03 жовтня 2022 року заборгованість за кредитом 142 712,24 грн, за відсотками 15 968,27 грн, усього у розмірі 158 680,51 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом станом на 03 жовтня 2022 року заборгованість за кредитом 142 712,24 грн, за відсотками 15 968,27 грн, усього у розмірі 158 680,51 грн (а.с.52).

Отже заборгованість ОСОБА_1 перед банком за тілом кредиту становить 142 712,24 грн.

При визначенні розміру заборгованості за процентами колегія зазначає, що сторонами в договорі було обумовлено, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15% річних та у розмірі і порядку, встановленому п.1.2.9 кредитного договору та п.1.3 Правил. Строк кредитування за кредитним договором від 25 жовтня 2016 року №0 до 22 червня 2031 року (пункт 1.2.4 договору).

Проте, звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, АТ «УкрСиббанк» відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування заборгованості по відсоткам після зміни строку дії кредитного договору є неправомірним.

Так як вимогу про дострокове повернення кредиту від 04 серпня 2022 року банком направлено відповідачу 09 серпня 2022 року, а тому проценти нараховані банком після пред`явлення досудової вимоги, нараховані з 09 серпня 2022 року по 26 вересня 2022 року (49 днів) у розмірі 2873,79 грн є безпідставними, виходячи з розрахунку 142 712,24*15%*49 днів/365 днів.

Розрахунок 15% річних здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%*кількість днів/365 днів.

Таким чином 15% річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 31 січня 2022 року по 09 серпня 2022 року (дата направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та сплата процентів) становить 13 094,48 грн (15968,27-2873,49), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з позичальника процентів за договором, нарахованих кредитором після 09 серпня 2022 року. Вимог про стягнення з відповідача процентів від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України, які нараховуються після настання строку кредитування АТ «Укрсиббанк» не заявляв.

Будь-яких доказів, які б спростовували невірність чи необґрунтованість розрахунку заборгованості у вигляді неповернутого тіла кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, апелянтом не надано.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за простроченими відсотками за період з 31 січня 2022 року по 09 серпня 2022 року в розмірі 13 094,48 грн (15968, 27- 2873,79).

З огляду на зазначене, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 15968, 27 грн за період з 31 січня 2022 року по 26 вересня 2022 року, суд першої інстанції не врахував, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нараховування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим суд визначив невірний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за кредитним договором, тому рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у цій справі підлягає зміні в частині розміру стягнутих процентів за користування кредитом з 15968, 27 грн до 13094, 48 та всієї стягнутої суми заборгованості з 158680, 51 грн до 155806, 72 грн..

Доказів, які б свідчили про виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 25 жовтня 2016 року за № 0 підлягає зміні з 158 680,51 грн до 155 806,72 грн, з них: 142 712,24 кредитна заборгованість, 13 094,48 грн заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 31 січня 2022 року по 09 серпня 2022 року.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом слід відмовити за безпідставністю.

Аргументи апеляційної скарги є частково виправданими.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів отримання вимог про дострокове повернення кредиту, також безпідставні, враховуючи наступне. Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви Банком надано докази направлення позичальнику ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів від 04 серпня 2022 року вих.№27-1-01/562 (а.с. 22). За змістом вимог, що були надіслані банком відповідачу засобами поштового зв`язку, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» має право вимагати виконання всіх зобов`язань. Умовами кредитного договору та чинного законодавства не передбачено обов`язку кредитора надавати докази отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Крім цього за змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником, поручителем обов`язок із дострокового повернення кредиту. Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 2-8499/10. Отже встановлення факту отримання вимог відповідачами не є обов`язковим.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитним договором, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що позивачем до позовної заяви надано довідки-розрахунки, відповідно до яких розмір заборгованості за кредитним договором станом на 03 жовтня 2022 року становить 158 680,51 грн, з яких: 142 712,24 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5499,13 грн за період з 25 лютого 2022 року по 03 жовтня 2022 року, 12 400,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 25-32). Розрахунок є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначені всі терміни, суми погашення та прострочення, ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи. Довідка розрахунок є логічним послідовним доказом підтвердження заборгованості ОСОБА_1 , яка відображає всі нарахування, які були визначені вище в розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати відповідачем та дозволяє простежити в часовому еквіваленті порядок нарахування заборгованості. Вказаний розрахунок проведено позивачем відповідно до умов кредитного договору, сумнівів у колегії суддів не викликає та ОСОБА_1 не спростований належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивачем до позову не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема меморіальним ордером № від 26 жовтня 2016 року та випискою по рахунку з яких слідує, що грошові кошти за кредитним договором № 0 від 25 жовтня 2016року в розмірі 167 754,60 грн були перераховані на відкритий позичковий рахунок відповідача (а.с.128-186).Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання грошових коштів від банку.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ч.1, п. 3 ч.2,ч.13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. п.б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції частково змінено, підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.

Позивачем сплачено суму судового збору за подання позову до суду першої інстанції у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 13 жовтня 2022 року (а.с.3). Відповідач ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 13 березня 2024 року (т.2 а.с.1).

Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 158 680,51 грн, задоволено позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» на суму 155 806,72 грн, водночас задоволені вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на суму 2873,79 грн.

Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2436,06 грн (155 806,72 х 2481 : 158 680,51), водночас відповідачу ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 67,39 грн (2873,79*3721,50/158 680,51).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у більшому розмірі (2436,06 грн), ніж з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги (67,39 грн), тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації АТ «Укрсиббанк» за рахунок ОСОБА_1 підлягає сума судового збору у розмірі 2368,67 (2436,06-67,39).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» суми заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2016 року за № 0 з 158 680,51 грн до 155 806,72 грн, з них: 142 712,24 заборгованість за кредитом, 13 094,48 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2368,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 квітня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Бєлка В.Ю. Гончар М.С.