ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер», третя особа - генеральний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер» Зберовський Володимир Олександрович, про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації, судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із уточненим позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер» (далі ТОВ «Скай-Віннер»), третя особа - генеральний директор ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації, судових витрат, мотивуючи його тим, що 16 липня 2021 року вона була прийнята на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини до ТОВ «Скай-Віннер». З липня 2021 року по червень 2023 року вона не отримувала нараховану відповідачем зарплату у загальному розмірі 214 958,14 грн.

Зазначала, що 15 серпня 2023 року отримала від ТОВ «Скай Віннер» рекомендоване поштове відправлення №931, у який було вкладено копію наказу від 09 серпня 2023 року №95-о. У наказі було зазначено, що вона була відсутня на робочому місці з 01 серпня 2023 року по 09 серпня 2023 року, внаслідок чого її звільнили за прогул за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. 18 серпня 2023 року отримала від ТОВ «Скай Віннер» ще два поштових відправлення про необхідність отримати трудову книжку та копіями наказів про звільнення.

Вказувала, що ознайомившись зі змістом отриманих документів дійшла переконливого висновку, що наказ є необґрунтованим, свавільним, таким, що порушує діючі норми законодавства Україні та її права та інтереси, має дискримінаційний характер. Керівництвом ТОВ «Скай-Віннер» проводилось вибіркове притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності та звільнення і стосувалося воно виключно з суб`єктивних міркувань такого керівництва та лише відносно тих працівників, які є неугодними на підприємстві.

Посилаючись на те, що зміст наказів ТОВ «Скай-Віннер» сам по собі свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість, не відповідність вимогам діючого законодавства України, вона позбавлена можливості працювати з моменту прийняття протиправного наказу, розірвання з нею трудового договору та фактичного, незаконного відсторонення її від роботи, просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 09 серпня 2023 року №95-о «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року №212/к/тр «Про припинення трудового договору»; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року №213/к/тр «Про припинення трудового договору»; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року №214/к/тр «Про припинення трудового договору»; поновити її на посаді лікаря-терапевта відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару ТОВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; поновити її на посаді лікаря-терапевта Вернадського,18А, філії ТОВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; поновити її на посаді лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару ТООВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 серпня 2023 року по день поновлення на роботі із розрахунку середньоденної заробітної плати у сумі 454,89 грн.; стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на її користь нараховану та невиплачену заробітну плату за період 2021 - 2023 роки у розмірі 214 958,14 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на користь судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь нарахованої та невиплаченої заробітної за період 2021-2023 року у розмірі 243 781,71 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволенні цієї частини вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона неотримувала з липня 2021 року по червень 2023 року заробітну плату, належним доказом протилежного є платіжні документи про перерахування сум заробітної плати на її рахунок, які відповідачем не надані.

08 квітня 2024 року відповідач ТОВ Скай Вінер надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує про те, що доводи апеляційної скарги є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивачка по справі ОСОБА_1 не з`явилася, подавши заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на хворобу адвоката.

При цьому жодних доказів того, що адвокат перебуває на лікарняному, до заяви про відкладення розгляду справи долучено не було, у зв`язку з чим вказана заява до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.ст.13,43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі,розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, які не з`явились у судове засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що 16 липня 2021 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини до товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер» (ідентифікаційний код 39336307, комерційне найменування - Центр сімейного здоров`я та реабілітації «Геліос»), що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Відсутність ОСОБА_1 лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару протягом всього робочого дня з 08.00 год. до 17 год.00 хв. (згідно робочого графіку), встановлена: доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 01 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 01 серпня 2023 року та актом №01/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 01 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 на 02 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 02 серпня 2023 року та актом №02/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 02 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 за 03 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 03 серпня 2023 року та актом №03/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 03 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 04 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 04 серпня 2023 року та актом №04/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 04 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 05 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 05 серпня 2023 року та актом №05/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 05 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 06 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 06 серпня 2023 року та актом №06/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 06 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 07 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 07 серпня 2023 року та актом №07/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 07 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» ОСОБА_3 від 08 серпня 2023 року про відсутність ОСОБА_1 протягом всього робочого дня 08 серпня 2023 року та актом №08/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 08 серпня 2023 року.

На підставі зазначених доповідних записок та актів, 09 серпня 2023 року було винесено наказ №95-о «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 », згідно якого робочі дні з 01 серпня 2023 року по 08 серпня 2023 року лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару ОСОБА_1 визнано прогулами.

Відповідно до п.4 вказаного наказу (з урахуванням наказу №95/1-0 від 09 серпня 2023 року про внесення змін до наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 » від 09 серпня 2023 року №95-о), за грубе порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 , лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, лікаря-педіатра відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, лікаря-педіатра філії «Вернадського, 18А філія», згідно п.2 ст.147 КЗпП України, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин).

Зі змісту наказу №95-о від 09 серпня 2023 року відсутність на роботі ОСОБА_1 пояснити відмовилася, документів на підтвердження поважності прогулів не надавала.

Так само позивачем не надано підтвердження поважності неявки на робоче місце і періоду з 01 по 08 серпня 2023 року разом із позовною заявою про поновлення на роботі та оскарження наказів про звільнення.

З урахуванням вказаного 15 серпня 2023 року було винесено: наказ №214к/тр «Про припинення трудового договору», згідно якого ОСОБА_1 , лікаря фізичної та реабілітаційної медицини відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин; наказ №213/к/тр, «Про припинення трудового договору (контракту)» згідно якого ОСОБА_1 , лікаря-педіатра філії «Вернадського, 18А», звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України; наказ №212/к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)», згідно якого ОСОБА_1 , лікаря-педіатра відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, документальне підтвердження систематичної неявки ОСОБА_1 на робочі місця протягом значного періоду, за відсутності підтвердження поважності причин неявки, неможливість нормального функціонування відділення за таких обставин, надає роботодавцю передбачене п.2 ч.1 ст.147, п.4 ст.40 Кодексу законів про працю право звільнити працівника за прогул.

Ознайомлення ОСОБА_1 із наказами про звільнення від 15 серпня 2023 року №212/к/тр, №213/к/тр, №214/к/тр підтверджується наданими відповідачем додатками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції за відсутності документального підтвердження поважності причини скоєння позивачкою прогулів в період з 01 серпня 2023 року по 08 серпня 2023 року, а також відсутності доводів позивачки про те, в чому саме вона вбачає незаконність власного звільнення, зважаючи на відсутність фактичних обставин, які би вказували на незаконність накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та звільнення з посад, дійшов висновку про те, що відповідач діяв в межах закону. Стосовно позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Скай-Віннер» нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період 2021-2023 року та компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд першої інстанції зазначив, що вона не лише необґрунтована, але надані разом із позовною заявою докази прямо свідчать про невідповідність її фактичним обставинам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка оскаржує рішення суду виключно в частині відмови у задоволенні її вимог про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь нарахованої та невиплаченої заробітної за період 2021-2023 року у розмірі 243 781,71 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, та в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині у зв`язку з наступним.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Стаття 94 КЗпП України закріплює, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці

та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналіз зазначеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що право на отримання заробітної плати у визначеному трудовим договором розмірі має працівник, який фактично допущений і виконує посадові обов`язки, тобто свою роботу, за яку йому належить грошова винагорода.

Оплата праці це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 1) індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення; 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Позивачка заявляючи вимогу про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати жодних належних та допустимих доказів вказаній обставині не надала.

Натомість, як вірно установлено судом першої інтаснції та вбачається із матеріалів справи, надала докази як нарахування так і отримання заробітної плати за спірний період.

Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК).

У пункті 164.1 статті 164 ПК вказано, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Так з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається нарахування їй за липень 2021 року ТОВ «Скай-Віннер» 3 149,68 грн. та виплату 3 149,68 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 566,94 грн; за серпень 2021 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 6 280,89 грн. та виплату 6 280,89 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 130,56 грн; за вересень 2021 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 6 280,89 грн. та виплату 6 280,89 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 130,56 грн; за жовтень 2021 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 6 200 грн. та виплату 6 200 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 116 грн.; за листопад 2021 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 6 200 грн. та виплату 6 200 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 116 грн.; за грудень 2021 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 8 000 грн. та виплату 8 000 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 440 грн; за січень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 8 000 грн. та виплату 8 000 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 440 грн.; за лютий 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 8 000 грн. та виплату 8 000 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 440 грн.; за березень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 8 000 грн. та виплату 8 000 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 440 грн.; за квітень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 038,35 грн. та виплату 10 038,35 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 806,90 грн.; за травень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 186,89 грн. та виплату 10 186,89 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 833,64 грн.; за червень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 085,04 грн. та виплату 10 085,04 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 815,31 грн.; за липень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 392,62 грн. та виплату 10 392,62 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 870,67 грн.; за серпень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 401,30 грн. та виплату 10 401,30 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 872,23 грн.; за вересень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 424,33 грн. та виплату 10 424,33 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 876,38 грн.; за жовтень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 489,55 грн. та виплату 10 489,55 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 888,12 грн.; за листопада 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 196,27 грн. та виплату 10 196,27 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 835,32 грн.; за грудень 2022 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 11 048,19 грн. та виплату 11 048,19 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 988 67 грн.; за січень 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 259,68 грн. та виплату 10 259,68 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 846,74 грн.; за лютий 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 248,94 грн. та виплату 10 248,94 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 844,81 грн.; за березень 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 173,37 грн. та виплату 10 173,37 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 831,21 грн.; за квітень 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 431,87 грн. та виплату 10 431,87 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 877,74 грн.; за травень 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 221,34 грн. та виплату 10 221,34 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 839,84 грн.; за червень 2023 року нарахування ТОВ «Скай-Віннер» 10 248,94 грн. та виплату 10 248,94 грн., сума податку нарахованого та перерахованого 1 844,81 грн. (т.1 а.с.100-115). Тобто загалом за спірний період було виплачено 214 958,14 грн. та доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не повно дослідив та встановив обставини даної справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній ОСОБА_1 частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров