Номер провадження: 22-ц/813/395/24
Справа № 522/9124/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Гайдай Я.Ф. ,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єфімова Лариса Яківна на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 рокупо справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна в якому просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , посвідчений 08 листопада 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. в реєстрі за №1639.

У позовній заяві ОСОБА_1 , повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його рідна сестра - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилося спадкове майно, що складається з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Під час поховання сестри Позивач дізнався, що його сестра заповіла усе своє майно сторонній людині.

В якості обґрунтування своїх вимог про визнання вказаного заповіту недійсним, позивач посилався на те, що під час його складання ОСОБА_4 проходила лікування в Одеському обласному онкологічному диспансеру в хіміотерапевтичному відділенні, приймала дуже сильні ліки, мала онкологічні захворювання, проходила курс хіміотерапії, тому не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В ході розгляду справи позивачем заявлено клопотання про призначення комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, яке задоволено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року.

За результатами проведення експертизи складено Висновок судово-психіатричного експерта №565 від 17.12.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2, а.с. 154-160).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, також надав письмові заперечення на позов, посилаючись на відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Приватний нотаріус Одеської державної нотаріальної контори Пучкова І.А. в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутність.

01 червня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 24 червня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єфімова Лариса Яківна, подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Разом із апеляційною скаргою апелянт звернувся з клопотанням про призначення повторної комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи.

07 вересня 2023 року Одеським апеляційним судом отримано заперечення представника відповідача - Гайдай Я.Ф. на клопотання про призначення експертизи в яких просить суд відмовити у задоволенні клопотання про призначення повторної психологічно-психіатричної експертизи.

07 вересня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Єфімової Лариси Яківни про призначення повторної комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у цивільній справі №522/9124/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна про визнання заповіту недійсним, повторну комплексну судову психологічно-психіатричну експертизу із залученням спеціалістів з інших галузей медицини - невропатолога, терапевта, ендокринолога.

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідницькому інституту судових експертиз.

23 жовтня 2023 року Одеським апеляційним судом отримано листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в якому повідомлено, що питання, винесені на вирішення експертам виходять за межі компетенції судових експертів, а Науково-дослідні інститути судових експертиз Міністерства юстиції України комплексні психолого-психіатричні експертизи не виконують.

09 листопада 2023 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 в якому він просить суд проведення експертизи доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» сумісно із Державною установою «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

05 грудня 2023 року Одеським апеляційним судом отримано заяву представника відповідача - адвоката Гайдай Я.Ф. в якій відповідач просить суд призначити проведення повторної комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи Миколаївській філії судових експертиз.

05 грудня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Єфімової Лариси Яківни про призначення повторної комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у цивільній справі №522/9124/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна про визнання заповіту недійсним, повторну комплексну судову психологічно-психіатричну експертизу із залученням спеціалістів з інших галузей медицини - невропатолога, терапевта, ендокринолога.

Проведення експертизи доручено Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» сумісно з Державною установою «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

Визначено Державну спеціалізовану установу «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» провідною експертною установою.

09 січня 2024 року Одеським апеляційним судом отримано лист Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» в якому повідомлено, що вказана установа психологічно-психіатричні експертизи не проводить, а вирішення питань, зазначених в ухвалі суду не відноситься до компетенції судово-медичної експертизи.

08 лютого 2024 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 в якому апелянт просить суд призначити у справі повторну посмертну судову психіатричну експертизу.

28 березня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення повторної посмертної судової психіатричної експертизи.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 28 березня 2024 року об 13 год 40 хв з`явились: позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Гайдай Я.Ф., інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до Акту №81 про призупинення роботи сектору поштової експедиції апеляційного суду, у зв`язку із закінченням наданих ресурсів, направлених на забезпечення відправки вихідної кореспонденції, з 11 березня 2024 року призупинено роботу сектору поштової експедиції в частині забезпечення повного циклу опрацювання та направлення вихідної кореспонденції по всім адресатам відправлення.

Згідно довідкового лста, судова повістка про виклик в судове засідання на 28 березня 2024 року об 13 год 40 хв направлялась третій особі - Приватнму нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Пучковій І.А. на її електронну пошту, зазначену в Єдиному реєстрі нотаріусів.

20 березня 2024 року Одеським апеляційним судом отримано заяву третьої особи - приватного нотаріуса Пучкової І.А. в якій вона просить суд розглядати справу без її участі.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення. Судом першої інстанції наголошено на проведеній під час судового розгляду експертизі, згідно висновку якої ОСОБА_4 на момент складання заповіту розуміла характер та значення своїх дій.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає правильними вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт, щодо спадково майна, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 та квартири розташованій по адресу: АДРЕСА_2 , спадкування здійснювалося на підставі заповіту від 08 листопада 2012 року в силу норм ст. 1254 ЦК України.

Зазначений заповіт від 08 листопада 2012 року, складений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.О., в якому ОСОБА_4 зазначила умови заповіту, згідно з якими вона заповіла все належне їй на праві власності майно ОСОБА_3 . Також, згідно умов заповіту ОСОБА_4 зобов`язала ОСОБА_3 надати право довічного мешкання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що на підставі заповіту від 08 листопада 2012 року, відповідачу було видано свідоцтва на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2016 року та зареєстровано право власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію №16747548- від 05 жовтня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотання позивача по справі була призначена судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку №565 від 17.12.2019, ОСОБА_4 на час складання заповіту від 08 листопада 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. в реєстрі за №1639, на будь якій хронічний стійкий психічний розлад не страждала, клінічних ознак тимчасового функціонального розладу психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не виявляла; ОСОБА_4 , за своїм психічним станом, під час складання заповіту на користь ОСОБА_3 08 листопада 2012 року, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за даними медичної документації не встановлено, що ОСОБА_4 вживала сильнодіючі ліки (наркотичні препарати) які б могли вплинути на розуміння її дій під час складання заповіту на користь ОСОБА_3 08 листопада 2012 року.

Звертаючись із позовної заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що на момент складання заповіту, ОСОБА_4 була тяжко хворою людиною, проходила лікування в Одеському обласному онкологічному диспансері в хіміотерапевтичному відділення, приймала сильнодіючі ліки, а тому, на думку позивача, не могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач наголошував, що ОСОБА_4 не мала будь-яких стосунків із ОСОБА_3 та його матір`ю, ніколи з ними не спілкувалась і тому є дивним складання заповіту на користь незнайомої людини. Позивач зазначав, що ОСОБА_3 міг скористатись тяжким станом ОСОБА_4 та її неповним розумінням своїх дій щодо складання заповіту на його користь. З огляду на вказане, просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , посвідчений 08 листопада 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. в реєстрі за №1639.

В апеляційній скарзі апелянтом наголошується на викладених в позові обставинах справи та вказує, що так як відповідач прийняв спадщину то таке прийняття є безумовним, але жодної дії для того щоб виконати умови заповіту не вчинив, що в цілому, на думку апелянта, не викликає до нього довіру. Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги порушення під час проведення експертизи, а саме залучення до проведення експертизи експертів з одним профілем знать - психіатрія, без залучення психолога та іншого фахівця з іншої галузі, що на думку апелянта, є беззаперечною підставою для проведення повторної комплексної посмертної судової психологічно-психіатричної експертизи в проведенні якої районним судом було відмовлено. Апелянт вважає, що вказані порушення дають підстави для скасування оскаржуваного рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вважає вказані доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають обставинам справи з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Положеннями ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим суд враховує наступне. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

У відповідності до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що при складенні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А..

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з обставин справи, при вирішенні питання про здатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій при складанні заповіту на користь ОСОБА_3 , судом необхідно враховувати висновок проведеної в рамках розгляду справи експертизт.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду в суді першої інстанції було проведено посмертну судову психолого-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено такі питання:

- В якому психічному стані знаходилась ОСОБА_4 під час складання заповіту від 8 листопада 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А., зареєстрованого у реєстрі за № 1639?

- Чи могла ОСОБА_4 розуміти свої дії і керувати ними під час складання заповіту на користь ОСОБА_3 в листопаді 2012 році?

- Чи могли ліки які приймала ОСОБА_4 вплинути на розуміння її дій під час складання заповіту на користь ОСОБА_3 в листопаді 2012 році?

Апелянт вважає, що при проведенні вказаної експертизи було допущено помилки, зокрема, як вказує апелянт експертизу було проведено неналежним складом експертів, а тому її не можна вважати такою, що встановила певні обставини.

Апеляційний суд, досліджуючи обставини справи, вважає такі доводи апеляційної скарги неспроможними з огляду на наступне.

Так, Приморським районним судом м. Одеси в рамках даної справи було призначено посмертну судову психолого-психіатричну експертизу.

Згідно порядку проведення судово - психіатричної експертизи, предметом судового-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної СПЕ встановлюється особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив СПЕ. Якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи.

Згідно Інструкції призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, якщо експертиза призначена не як комплексна, але при її проведенні з`ясується, що вирішення поставлених питань або деяких з них потребує застосування спеціальних знань, що належать до різних галузей знань, керівник експертної установи організовує її виконання за правилами проведення комплексної експертизи.

З огляду на викладене можна прийти до висновку, що експерт під час проведення експертизи у даній справі, виявивши, що поставлені питання виходять за межі його галузі знать, міг ініціювати питання про проведення комплексної експертизи. В свою чергу, як вбачається із висновку наявного в матеріалах справи, судовими експертами Толмачовим О.А , та Василенко А.М. дано відповіді на поставлені судом питання в повному обсязі з викладенням аргументування та причинно-наслідкових зв`язків з обставинами справи.

Апеляційний суд наголошує, що під час проведення експертизи було використано інформацію стосовно історії хвороби ОСОБА_4 , корінці рецептів на лікарські препарати виписані ОСОБА_4 , яку витребувано за ініціативи позивача (т. 1, а.с. 128).

Таким чином, судом не вбачається процесуальних порушень під час проведення судової експертизи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на розгляд справи по суті. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, №303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єфімова Лариса Яківна - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 09 квітня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік