Провадження № 6/679/25/2024
Справа № 679/1370/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2024 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Томіліна О.М.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нетішин заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду з заявою про поновлення строку для пред*явлення до виконання виконавчого листа, виданого 05.11.2013 Нетішинським міським судом Хмельницької області у цивільній справі №2/679/447/2013 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.06.2007 р. з ОСОБА_1 .

Заявник посилається на те, що 04.10.2013 Нетішинський міський суд Хмельницької області ухвалив рішення у справі №2/679/447/2013 та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 26.06.2007 р. в розмірі 105234,40 грн., пеню 8730,61 грн., судовий збір 1139,65 грн. на користь ПАТ «УкрСибБанк». Рішення набуло законної сили 14.10.2013. 20.04.2015 між ПАТ «УкрСибБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №17 відносно договору №0 від 26.06.2007 р. За заявою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ухвалою від 11.12.2015 Нетішинський міський суд Хмельницької області замінив стягувача у справі №2/679/447/2013 на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Заявник стверджує, що на той момент не було відомо, чи видавалися виконавчі листи, чи отримав їх первісний стягувач, чи подані вони на примусове виконання. 29.01.2023 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було передано виконавчий лист та копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.09.2021. Заявник вказує, що правонаступник позбавлений можливості вчиняти дії згідно з законом без зміни сторони виконавчого провадження. Оскільки строк пред*явлення до виконання виконавчого листа у вищевказаній справі сплив 14.10.2014, а заявник не має можливості пред*явити його до виконання з незалежних від нього причин, тому причини пропуску строку є поважними і заявник просить його поновити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини третьої статті 442 ЦПК України суд ухвалив проводити судове засідання у відсутність учасників справи та інших осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню даного питання.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши подану заяву та додані до неї матеріали, дослідивши матеріали цивільної справи №2/679/447/2013, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що Нетішинським міським судом Хмельницької області рішенням від 04.10.2013 у справі №2/679/447/2013 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 26.06.2007 р. в розмірі 105234,40 грн., пеню 8730,61 грн., судовий збір 1139,65 грн. на користь ПАТ «УкрСибБанк». Рішення набуло законної сили 14.10.2013 (а.с.64).

За заявою позивача (первісного стягувача) від 21.10.2013 на його адресу 04.11.2013 було скеровано виконавчий лист у справі, який останній отримав 11.11.2013 р. (а.с.71, 74, 75).

27.11.2015 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.80-81). При цьому до заяви було додано витяг з договору факторингу № 17 від 20.04.2015, витяг з реєстру боржників, згідно з умовами яких право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими вищенаведеним кредитним договором, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (а.с.83, 85). Також було долучено копію акту приймання-передачі права вимоги за кредитним договором від 20.04.2015 (а.с.84) та витяг з ЄДРВП з відомостями про примусове виконання виконавчого листу у справі №2/679/447/2013, який надійшов до виконання 27.02.2014 (а.с.86).

Ухвалою суду від 11.12.2015 вказану заяву було задоволено та суд замінив стягувача у справі №2/679/447/2013 на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (а.с.100).

Згідно з актом приймання-передачі процесуальних документів від 29.01.2023 АТ «Укрсиббанк» передало фактору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» виконавчий лист у справі №2/679/447/2013 та копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.09.2021 (а.с.118-120).

Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

До того ж, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст.82 ч.4 ЦПК України).

Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України).

Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України).

Обов`язковість виконання судових рішень по всій території України державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами, та настання подальшої юридичної відповідальності у випадку порушення зазначених норм, безпосередньо закріплено у Конституції України, оскільки, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання (ст.129-1 Конституції України), і обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства у країні і держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Вказані конституційні норми знаходять своє відтворення у ст.259 ЦПК України, відповідно до положень якої суди ухвалюють рішення, постанови іменем України, і судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і за її межами, і невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до положень ст.6, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права, і, втручання у здійснення правосуддя, в тому числі, і заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом, і, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, і, відповідно, невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються відповідними нормативно-правовими актами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК України).

За приписами ст.26 ч.1 п.1) Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, що регулює початок примусового виконання рішення, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 вказаного Закону, зокрема, … виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Крім того, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду, в розумінні ст.6 Конвенції, і правова система держави не має допускати, щоб остаточне судове рішення залишилось не виконаним.

Отже, для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, що закріплює право на справедливий суд, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду» і «судового розгляду» (Рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00), і це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін, і важко собі навіть уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас, не передбачала виконання судових рішень, тож, якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (Рішення ЄСПЛ від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (заява №67534/01).

У відповідності до положень ст.12 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, що визначає строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, при цьому, стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, що повністю кореспондується з вимогами ст.433 ЦПК України, які регулюють поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, за змістом яких у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено, і заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, до виконання, подається до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, те, що первісний стягувач вчасно звернувся до виконавчої служби з виконавчим документом про його виконання, між первісним стягувачем та фактором заявником у справі було укладено договір факторингу № 17 від 20.04.2015, який ніким не скасовано та який є чинним, ухвалою суду від 11.12.2015, яка набула законної сили та є обов*язковою для виконання, замінено первісного стягувача у справі №2/679/447/2013 на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а відомості про повернення виконавчого документу без виконання фактор отримав лише у 2023 році, вважає за необхідне заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити, визнавши причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання поважними, що, за визначених обставин, буде відповідати ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, та, на переконання суду, забезпечить дотримання принципу обов`язковості судового рішення та правової мети звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ст.433 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задовольнити.

Пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа виконавчого листа, виданого 05.11.2013 Нетішинським міським судом Хмельницької області у цивільній справі №2/679/447/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.06.2007 р. з ОСОБА_1 , для виконання поновити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М.Томілін