АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/9252/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.

секретар Паучек І. І.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідачка ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 січня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П. С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість, а саме за:

- кредитним договором №870231821 від 01 квітня 2021 року в сумі 72 958 гривень 86 копійок, з яких 20 950 гривень 32 копійки сума заборгованості за основною сумою боргу та 52 008 гривень 54 копійки сума заборгованості за відсотками;

- кредитним договором №12916-03/2021 від 17 березня 2021 року в розмірі 9600 гривень, з яких 2400 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу та 7200 гривень сума заборгованості за відсотками;

- договором позики №1865883 від 11 березня 2021 року в розмірі 7780 гривень 80 копійок, з яких 2800 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 3566 гривень 08 копійок заборгованість за відсотками користування позикою, 1414 гривень сума заборгованості за процентами на прострочену позику.

- кредитним договором №00-2876217 від 23 березня 2021 року в розмірі 3116 гривень 60 копійок, з яких 1 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 2116 гривень 60 копійок заборгованості за відсотками.

- кредитним договором №/653196 від 19 березня 2021 року в розмірі 15 744 гривень, з яких 4 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 11 744 гривні заборгованості за відсотками.

- кредитним договором №/398142 від 24 березня 2021 року в розмірі 13 650 гривень, з яких 3500 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 10 150 гривень заборгованості за відсотками.

Посилався на те, що 01 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №870231821.

17 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12916-03/2021.

11 березня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1865883.

23 березня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №00-2876217.

19 березня 2021 року між ТОВ КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /653196.

24 березня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /398142.

Вказані кредитні договори були укладені в електронній формі. ОСОБА_1 належним чином умови кредитних договорів не виконувала, внаслідок чого має заборгованість по кожному з них.

Право вимоги за кредитними договорами набув позивач відповідно до укладених договорів факторингу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 122 849 гривень 54 копійки.

Суд прийшов до висновку про те, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитні договори між первісними кредиторами та відповідачкою не були би укладені.

Аргументи відповідачки щодо відсутності доказів виникнення між нею та первісними кредиторами зобов`язальних правовідносин суд не взяв до уваги, оскільки відповідачка не надала доказів укладення договорів не нею.

Всупереч умовам кредитних договорів, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Посилання відповідачки про відсутність доказів на підтвердження оплати сторонами договорів факторингу платежів за відступлення прав грошових вимог не спростовує факту укладення та дійсності даних договорів.

Суд не взяв до уваги заперечення відповідачки щодо отримання кредитних коштів та ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, оскільки позивач надав суду докази перерахування на рахунок відповідачки відповідних кредитних коштів.

Натомість, відповідачка отримавши докази перерахування кредитних коштів, не спростувала доводів сторони позивача про належність рахунків, на які було перераховано кредитні кошти, саме їй.

Суд погодився з розрахунками заборгованостей, наданими ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», з огляду на відсутність жодних заперечень зі сторони ОСОБА_1 щодо правильності та підставності арифметичних обчислень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 1 квітня 2021 року, а отже позивач належним чином не довів набуття права вимоги за вказаним договором.

Позивач порушив порядок надання доказів та надав докази, які підтверджують надання кредитних коштів відповідачці без обґрунтування неможливості їх подання разом з позовною заявою та заяви про поновлення строку подання таких доказів.

За кредитними договорами від 17 березня 2021 року, 11 березня 2021 року, 23 березня 2021 року, 19 березня 2021 року, 24 березня 2021 року проценти за користування кредитними коштами були незаконно нараховані поза межами строку кредитування.

Розрахунки заборгованості не можуть бути доказом наявності заборгованості відповідачки перед позивачем та суми, які в них містяться, є різними з сумами, які містяться в позовних вимогах.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу.

Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу. ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не володіє оригіналом вказаного договору факторингу та реєстром боржників, оскільки не було стороною такого договору.

Відсотки поза межами строку кредитування були нараховані первісним кредитором в строк передбачений умовами кредитних договорів та узгоджений сторонами таких договорів. Вказані відсотки є мірою відповідальності за період після закінчення строку кредитування, мають чіткі розумні строки та фіксовану ставку.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

1 квітня 2021 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір №870231821. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна була отримати 10 000 гривень зі строком на 30 днів від дати отримання кредиту зі сплатою процентів в сумі 58 гривень 40 копійок, що становить 0,16 відсотків від суми кредиту за кожен день користування (а.с.13-15).

Згідно з додатковою угодою від 3 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 5500 гривень з 3 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.16).

Згідно з додатковою угодою від 5 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 600 гривень з 5 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.17).

Згідно з додатковою угодою від 7 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 1500 гривень з 7 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.18).

Згідно з додатковою угодою від 8 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 1300 гривень з 8 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.19).

Згідно з додатковою угодою від 11 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 600 гривень з 11 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.20).

Згідно з додатковою угодою від 12 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 700 гривень з 12 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.21).

Згідно з додатковою угодою від 13 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 300 гривень з 13 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.22).

Згідно з додатковою угодою від 16 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 1000 гривень з 16 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.23).

Згідно з додатковою угодою від 18 квітня 2021 року до кредитного договору №870231821 сторони домовились збільшити суму кредиту на 500 гривень з 18 квітня 2021 року на строк дії кредитного договору (а.с.24).

Згідно з додатковою угодою від 5 травня 2021 року до кредитного договору №870231821 позичальнику надано розстрочку у погашенні заборгованості за кредитним договором №870231821 в сумі 32 000 гривень 76 копійок на 28 днів. Загальна суму заборгованості є фіксованою, будь-які нарахування по договору призупиняються (а.с.25).

Згідно з додатковою угодою від 6 травня 2021 року до кредитного договору №870231821 позичальнику надано розстрочку у погашенні заборгованості за кредитним договором №870231821 в сумі 32 482 гривні 62 копійки на 28 днів. Загальна сума заборгованості є фіксованою, будь-які нарахування по договору призупиняються (а.с.26).

20 жовтня 2022 року між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений договір факторингу №20102022. Відповідно до умов вказаного договору та витягу з реєстру прав вимоги №2 до вказаного договору позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №87023182 (а.с.27-29).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №87023182 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 72 958 гривень 86 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 20 950 гривень 32 копійки та заборгованості за процентами в сумі 52 008 гривень 54 копійки (а.с.30).

17 березня 2021 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір №12916-03/2021. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна була отримати 4500 гривень зі строком на 30 днів зі сплатою процентів в розмірі 912,5 процентів річних від суми кредиту (а.с.35).

14 квітня 2021 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору №12916-03/2021. За умовами цієї угоди сторони погодили продовжити строк дії договору на термін до 30 днів, тобто до 14 травня 2021 року (а.с.39).

30 листопада 2021 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» уклали договір факторингу №30112021-1. Відповідно до умов вказаного договору, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 30 листопада 2021 року, витягу з реєстру боржників від 30 листопада 2021 року позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №12916-03/2021 (а.с.40-43).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №12916-03/2021 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 9600 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2400 гривень та заборгованості за процентами в сумі 7200 гривень (а.с.44).

11 березня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_4 уклали договір позики №1865883. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна була отримати 2800 гривень зі строком на 20 днів зі сплатою процентів в розмірі 1,99 відсотків від суми позики за кожен день користування позикою (а.с.49-52).

Згідно з додатковою угодою від 27 березня 2021 року до договору позики №1865883 сторони погодили строк позики до 26 квітня 2021 року (а.с.54).

Згідно з додатковою угодою від 5 травня 2021 року до договору позики №1865883 сторони погодили строк позики до 19 травня 2021 року (а.с.55).

11 серпня 2021 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МАНІФОЮ» уклали договір факторингу №11-08/2021. Відповідно до умов вказаного договору, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 11 серпня 2021 року, витягу з реєстру боржників від 11 серпня 2021 року позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за договором позики №1865883 (а.с.56-59).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1865883 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 7780 гривень 8 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2800 гривень та заборгованості за процентами в сумі 4980 гривень 8 копійок (а.с.60).

23 березня 2021 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір №00-2876217. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна були отримати 1000 гривень зі строком до 22 квітня 2021 року зі сплатою процентів в розмірі 1,81 процентів від суми позики за кожен день користування кредитом (а.с.65-67).

27 вересня 2021 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» уклали договір факторингу №27092021. Відповідно до умов вказаного договору, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 27 вересня 2021 року, витягу з реєстру боржників від 27 вересня 2021 року позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №00-2876217 (а.с.68-71).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1865883 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 3116 гривень 60 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1000 гривень та заборгованості за процентами в сумі 2116 гривень 60 копійок (а.с.72).

19 березня 2021 року ТОВ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_4 уклали договір про надання фінансового кредиту №/653196. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна була отримати 4000 гривень зі строком до 7 квітня 2021 року зі сплатою процентів в розмірі 894,25 процентів річних від суми кредиту (а.с.76).

6 квітня 2021 року ТОВ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №/653196. Відповідно до вказаної угоди сторони погодили строк дії договору з 7 квітня по 4 травня 2021 року (а.с.80).

9 грудня 2021 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Європейська кредитна група» уклали договір факторингу №09122021. Відповідно до умов вказаного договору, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 9 грудня 2021 року, витягу з реєстру боржників від 9 грудня 2021 року позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за договором фінансового кредиту №/653196 (а.с.81-86).

З розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №/653196 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 15 744 гривні, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4000 гривень та заборгованості за процентами в сумі 11744 гривні (а.с.72).

24 березня 2021 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_4 уклали договір про надання фінансового кредиту №/398142. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка повинна була отримати 3500 гривень зі строком до 8 квітня 2021 року зі сплатою процентів в розмірі 912,5 відсотків річних від суми кредиту (а.с.91-92).

6 квітня 2021 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №/398142. Відповідно до вказаної угоди сторони погодили строк дії договору з 8 квітня по 2 травня 2021 року (а.с.95).

8 грудня 2021 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ГОУФІНГОУ» уклали договір факторингу №08122021. Відповідно до умов вказаного договору, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 8 грудня 2021 року, витягу з реєстру боржників від 8 грудня 2021 року позивач набув права вимоги до ОСОБА_4 за договором про надання фінансового кредиту №/398142 (а.с.81-86).

З розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №/398142 ОСОБА_4 станом на 31 липня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 13 650 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3500 гривень та заборгованості за процентами в сумі 10150 гривень (а.с.100).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/35556/14 (провадження № 61-15734св19) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитні договори підписані відповідачкою електронним підписом.

Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредиторів подала заявки на отримання кредитів за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредитів, після чого кредитори надіслали відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитних договорів. Без здійснення зазначених вище дій відповідачкою кредитні договори не були би укладені сторонами.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19.

Щодо виконання кредитором обов`язку щодо переказу кредитних коштів

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови кредитних договорів №12916-03/2021 від 17 березня 2021 року, №1865883 від 11 березня 2021 року, №00-2876217 від 23 березня 2021 року, №/653196 від 19 березня 2021 року, №/398142 від 24 березня 2021 року.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України.

Статтею 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом:

1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;

2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі;

3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу;

4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі;

5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні;

6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання;

7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.

Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідачки, а також те, що такий переказ є завершеним.

На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу за іншими кредитним договорами позивачем надано лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ СИСТЕМИ» від 10 серпня 2023 року в якому зазначається про переказ грошових коштів 11 березня 2021 року в сумі 2800 гривень (а.с.168), довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10 серпня 2023 року в якій зазначається про переказ грошових коштів 19 березня 2021 року в сумі 4000 гривень (а.с.169), довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 11 серпня 2023 року в якій зазначається про переказ грошових коштів 24 березня 2021 року в сумі 3500 гривень (а.с.172), а також повідомлення ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» від 11 серпня 2023 року про переказ 23 березня 2021 року 1000 гривень (а.с.219). Апеляційний суд вважає, що вказані докази є неналежними та недопустимими.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ СИСТЕМИ», ТОВ «Платежі онлайн» щодо переказу платежів, а отже довідки та лист вказаних юридичних осіб самі по собі не можуть підтверджувати переказ коштів за кредитними договорами, про які позивачем зазначено в позовній заяві. Крім того з вказаних довідок не вбачається на виконання яких саме кредитних договорів відбувався переказ коштів.

Розрахунки заборгованості за кредитними договорами складені самим позивачем, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони позивача.

За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачці на її рахунок за кредитними договорами №12916-03/2021 від 17 березня 2021 року, №1865883 від 11 березня 2021 року, №00-2876217 від 23 березня 2021 року, /653196 від 19 березня 2021 року, №/398142 від 24 березня 2021 року.

Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами №12916-03/2021 від 17 березня 2021 року, №1865883 від 11 березня 2021 року, №00-2876217 від 23 березня 2021 року, /653196 від 19 березня 2021 року, №/398142 від 24 березня 2021 року.

Надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за вказаними кредитними договорами У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку боргу відповідачки.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що докази, які були додані до відповіді на відзив від 29 вересня 2023 року (а.с.166-191) та до додаткових письмових пояснень у справі від 14 листопада 2023 року (а.с.211-231) були подані з порушенням порядку їх подання, встановленого статтею 83 ЦПК України.

Так, згідно з частинами 2, 4, 5 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

В матеріалах справи відсутнє повідомлення позивача до суду першої інстанції про неможливість з об`єктивних причин подати докази разом з позовною заявою. Також відсутня ухвала суду про встановлення додаткового строку для подання відповідних доказів.

Щодо підтвердження факту відступлення прав вимоги за кредитним договором від 1 квітня 2021 року №870231821

Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 1 квітня 2021 року №870231821, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 . Зокрема, відсутні докази, які підтверджують відступлення права вимоги ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про відмову в позові.

З платіжної інструкції від 25 лютого 2024 року вбачається, що відповідачка за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 4026 гривень (а.с.9).

Отже, з ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4026 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

З договору про надання правничої допомоги від 10 лютого 2023 року, ордера серії АХ від 10 лютого 2024 року вбачається, що правничу допомогу відповідачці надавав адвокат Жупинський М. А.

З пункту 1 договору про надання правничої допомоги вбачається, що правнича допомога полягала у складанні та поданні до Чернівецького апеляційного суду апеляційної скарги на судове рішення.

Пунктом 4 договору про надання правничої допомоги встановлений фіксований гонорар адвоката в сумі 4000 гривень.

З квитанції до прибуткового касового ордера №25/02 від 25 лютого 2024 року вбачається, що відповідачка сплатила адвокату 4000 гривень.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти відшкодування витрат відповідачки на правничу допомогу з огляду на їх недоведеність, не співмірність зі складністю справи, ціною позову та невідповідністю критерію реальності адвокатських витрат та розумністю їх розміру.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена сума судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, в розмірі 4000 гривень є співмірною із складністю справи, виконаною адвокатом роботою та обсягом наданих адвокатом послуг.

Отже, з ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 січня 2024 року скасувати.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитними договорами відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 квітня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Ірина ЛИТВИНЮК

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК