ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області заяву ОСОБА_1 подану представником адвокатом Згода Олексієм Олександровичем про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника ОСОБА_2 з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що нею було подано до суду позовну заяву до Фастівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення незаконними та їх скасування. В обґрунтування заяви представником зазначено, що ОСОБА_3 шляхом обману та зловживання довірою похилої людини зареєстрував незаконно за собою право власності на нерухоме майно, земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0664 та розташований на ній житловий будинок, і навіть після визнання за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2018 року по справі №381/4645/17, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку, ці обставини не зупинили відповідачів від повторного протиправного відновлення державної реєстрації права власності на самочинно побудований житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повторного винесення оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування та державної реєстрації прав власності на вищезгадану земельну ділянку, кадастровий номером :01:003:0664 за ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_5 змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0664, та розташований на ній житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття таких заходів може призвести до відчуження ОСОБА_3 вищевказаних об`єктів, що істотно ускладнить чи унеможливить поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду у випадку задоволення її позовних вимог та взагалі унеможливить виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2018 року по справі №381/4645/17, яким визнано право за ОСОБА_1 на завершення процедури приватизації земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0664.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (на далі «постанова»), забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень п. 2 постанови, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Згідно з положеннями п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або наслідків заборони вчиняти певні дії чи зобов`язання вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер :01:003:0664 та житлового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суд вважає, що застосування заявлених заявником заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її прав та інтересів.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149-151, 153, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 подану представником адвокатом Згода Олексієм Олександровичем про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,0700 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0664, яка належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКП НОМЕР_1 ) реєстраційний номер об`єкту 49, до вирішення справи по суті та набрання чинності судовим рішенням винесеним за результатами розгляду справи № 381/1698/24.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 49, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 (РНОКП НОМЕР_1 ), до вирішення справи по суті та набрання чинності судовим рішенням винесеним за результатами розгляду справи № 381/1698/24.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя Г.В. Соловей