Ухвала

09 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 392/1787/21

провадження № 61-2174ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гудекс Екосервіс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гудекс Екосервіс» (далі - ТОВ «Гудекс Екосервіс») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 04 липня 2016 року працювала в ТОВ «Гудекс Екосервіс» на посаді двірника та наказом № 20-к від 09 травня 2021 року була звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивачка вважала, що її звільнення було незаконним. Отримавши попередження про скорочення штату працівників, відповідно до наказу №6-к від 05 березня 2021 року, позивачка дізналася, що її посада підлягає скороченню. Однак, на її місце було прийнято іншого працівника. Зазначає, що фактичного скорочення штату працівників не відбулося. У період часу з 26 квітня 2021 року по 08 вересня 2021 року позивачка перебувала на лікарняному, а 09 травня 2021 року її було звільнено, у вихідний день.

ОСОБА_1 просила поновити її на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 травня 2021 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що

у відповідачавідбулось скорочення чисельності штату, зокрема, скорочено посаду двірника, яку обіймала позивач. Позивачка про скорочення штату працівників була повідомлена в день винесення наказу №6-к від 05 березня 2021 року, з наказом №20-к «Про припинення трудового договору (контракту)» позивач ознайомлена 11 травня 2021 року та отримала трудову книжку;

позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що фактично після її звільнення у зв`язку із скороченням штату, було прийнято іншого працівника, тобто фактичного скорочення штату працівників не відбулося. Однак, дані обставини не підтверджено будь-якими доказами;

ураховуючи, що позивач до суду за захистом порушеного права звернулася 07 грудня 2021 року, при цьому була звільнена з посади 09 травня 2021 року, про звільнення дізналася 11 травня 2021 року, ознайомившись із наказом та отримавши трудову книжку, виплати за невикористану відпустку та вихідну допомогу, поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду не навела, а тому суд першої інстанції зробив висновок про те, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року змінено, виключено із його мотивувальної частини посилання на пропуск строку звернення з позовом до суду, як підставу для відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

відповідачем дотримано процедуру звільнення ОСОБА_1 із займаної посади - двірника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому відсутні підстави для задоволення позову;

апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив наявність правового обґрунтування звільнення позивачки, однак відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду пославшись на частини першу та другу статті 233 КЗпП України. Тому, спір розглянуто правильно по його суті, але в мотивувальній частині рішення суду, на думку колегії суддів є зайвим посилання на відмову у задоволенні позову ще і з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду за поновлення порушеного права.

ОСОБА_1 07 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 25 грудня 2023 року).

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи. В указаній ухвалі було указано, що формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Особою, яка подала касаційну скаргу, не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 березня 2024 року подано матеріали на усунення недоліків, зокрема уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 щодо підстав касаційного оскарження судового рішення зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так як судом апеляційної інстанції скасовано підставу винесення рішення судом першої інстанції та не скасовано саме рішення.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат