Справа № 646/1624/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання Сергієнко К.Т.,
представника позивача - адвоката Михайлової Ю.О.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -
12 березня 2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивач просить: визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, як батьком дити; стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він разом з відповідачкою проживали разом в період з 2007 по 2012 рік. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина, ОСОБА_3 . З 2012 року відповідачка пішла від позивача разом з дитиною проживати до іншого чоловіка, але всі святкові та вихідні дні дитина проводила з ним та бабусею, його матір`ю. В 2014 році дитина пішла до школи № НОМЕР_1 , не за місцем проживання. В період карантину в 2020 році по жовтень 2020 року, дитина проживала з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що в жовтні 2020 року бабуся дитини виїхала за кордон.
Вказує, що останнім часом між дитиною, відповідачкою та чоловік останньою, стали виникати конфлікти. Так, 01.01.2021 відповідачка набрала позивача та повідомила, що вона не справляється з донькою та попрохала забрати дитину. Того ж дня, дитину забрали на кареті швидкої допомоги в 1-у міську лікарню з легкими тілесними ушкодженнями, які, зі слів дитини, їй сприщив чоловік відповідачки. 08.01.2021 за фактом спричинення дитині тілесних ушкоджень були внесені відомості до ЄРДР. З огляду на зазначене та за бажанням дитини, позивач забрав дитину проживати до себе.
Крім того, позивач зазначає, що під час сумісного проживання з дитиною, ним було виявлено, що у дитини занижена самооцінка та пригніченість у зв`язку із образами з боку матері, дитина не наділялася необхідної уваги та виховання, з боку матері була присутня експлуатація у відношенні до дитини. Вважає, що може надати донці необхідне виховання та догляд, оскільки він одружений, має житло з умовами, необхідними для нормального розвитку дитини, має постійну роботу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З огляду на зазначене, прохає суд визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісяця.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.03.2021 справу передано для розгляду до Київського районного суду м. Харкова.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 20.05.2021 справа передана для розгляду ОСОБА_4
16.09.2021 Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області надано письмові пояснення у справі та висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 .
За клопотанням відповідачки, з метою реалізації її прав, в тому числі щодо ознайомлення з матеріалами справи, надання відзиву на позов, подання зустрічної позовної заяви, суд неодноразово відкладав підготовче засідання.
З метою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.10.2021 витребувано із Київського районного суду м.Харкова дану цивільну справу.
За клопотанням відповідачки та неявкою останньою розгляд підготовчого засідання відкладався до розгляду апеляційним судом зазначеної апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Харкові від 18.10.2021 , яку постановлено не виходячи до нарадчої кімнати, повернуто ОСОБА_1 Виділені матеріали цивільної справи повернуті Київському районному суду м.Харкова 24.12.2021.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.01.2022 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до розгляду. Відповідачка правом на відзив не скористалася.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії якого на даний час продовжений.
В судові засідання, призначенні на 01.03.2022, 05.07.2022, 17.08.2022, 07.10.2022, 18.11.2022, 18.01.2023, 14.07.2023, 24.10.2023, відповідачка не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.
У зв`язку із введенням на території України воєнного стану за клопотанням відповідачки від 17.06.2022, 20.06.2022, 18.06.2022, 06.10.2022, 16.11.2022, 16.01.2023, 10.07.2023, 11.07.2023, 15.08.2023, розгляд справи відкладався. Крім того, розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою позивача та за клопотанням його представника.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду даної цивільної справи до закінчення воєнного стану, введено на території України.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення їй процесуального строку для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення та зустрічної позовної заяви по даній цивільній справі.
Представник позивачки - адвокат Михайлова Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Крім того зазначила, що неповнолітня дитина разом з позивачем на даний час проживають в Федеративній Республіці Німеччина, де вони отримали тимчасовий захист та де дитина навчається. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Прохала суд врахувати заяву неповнолітньої дитини, у якій остання виявила бажання проживати разом з батьком, тобто позивачем.
Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність матеріального стану позивача та забезпечення дитині належних умов виховання. Зазначила, що вона не спілкується з дитиною, оскільки не знає де вона проживає. У зв`язку із військовою агресією РФ проти України та введення військового стану, вона з 2022 року по даний час ніде не працює, доходів не має. На даний час вона проживає у Швейцарії, де отримала тимчасовий захист та фінансову допомогу. У зв`язку з чим, вона позбавлена на даний час платити аліменти на утримання неповнолітньої доньки.
Позивач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.
Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ батьками є: ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 .
Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , видане Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 25.03.2008.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.
05.02.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №561.
Судом встановлено, оскільки не заперечувалося сторонами, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мають дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_4 , видане Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 25.12.2012.
Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, неповнолітня ОСОБА_3 з 2012 по 01.01.2021 проживала з відповідачкою, її чоловіком та їх сином, ОСОБА_8 З ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 проживає з її батьком, ОСОБА_2 та його дружиною, ОСОБА_9 .
Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі 646/602/21, який набрав законної сили, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі 646/602/21 встановлено, що 01.01.2021 в період часу з 14-30 по 15-00 годин, ОСОБА_6 , перебував вдома за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_1 , її малолітньою донькою ОСОБА_3 та їх спільним із ОСОБА_1 малолітнім сином, ОСОБА_8 , де у цей час у ОСОБА_6 виник конфлікт із малолітньою ОСОБА_3 . У цей час ОСОБА_6 забігши до спальної кімнати у квартирі за вищевказаною адресою, діючи умисно, з мотивів раптово виникли неприязнених відносин на грунті непорозумінь особистого характеру з малолітньою ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, з метою завдання фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у положенні стоячі обличчям до ОСОБА_3 , яка у цей момент сиділа на ліжку та розмовляла по мобільному телефону, кулаком правої руки наніс останній один удар в область живота ОСОБА_3 . У результаті свого умисного протиправного діяння ОСОБА_6 спричинив малолітній ОСОБА_3 , згідно висновку судово- медичної експертизи від 18.01.2021, наступні тілесні ушкодження: синець на передній поверхні живота ліворуч від пупка, який утворився від травматичної дії тупих предметів, за механізмом удару - стиснення, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Згідно даних висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ( далі Департамент Служб) № 497 від 10.09.2021, Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 . Департаментом служб встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 , батько дитини ОСОБА_2 . Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини (акт обстеження від 17.08.2021). ОСОБА_2 матеріально забезпечений, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , двічі запрошувалася на співбесіду до спеціаліста Департаменту служб, але не з`являлася. Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №158, де навчається малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.01.2021. Протягом усього часу батько дівчинки, ОСОБА_2 , піклується про неї, проводжає до школи, займається вихованням дівчинки, бере участь у життєдіяльності школи, відвідує батьківські збори. Малолітня ОСОБА_3 на співбесіді у спеціаліста Департаменту служб, повідомила, що після того, як її батьки стали проживати окремо, вона залишилися проживати разом з матір`ю, ОСОБА_1 та вітчимом, ОСОБА_6 , який 01.01.2021 побив дитину. Малолітня потрапила до лікарні, після чого переїхала проживати до батька. Відносно ОСОБА_6 була порушена кримінальна справа за частиною 1 статті 125 КК України. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи надані документи, рекомендації Комісії, керуючись статтями 19,61 Сімейного кодексу України, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 .

Зазначені Департаментом служб факти у висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з батьком, ОСОБА_2 , підтверджуються письмовими документами: атом обстеження умов від 17.08.2021, затверджений начальником Служби у справа дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Дьоміна А.Є.; довідкою КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 80 від 18.01.2021; довідкою Комунального закладу Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради №340 від 02.04.2021; декларацією №0001-К76Е-8ААО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 11.02.2021; Витягом з ЄРДР №0000029 від 08.01.2021 та вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.02.2021 у справі № 646/602/21; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225842725 від 28.09.2020.

Згідно даних довідки Комунального закладу Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради від 03.08.2023 № 108, ОСОБА_3 не навчається в КП ХЗШ І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради.

Відповідно даних постанови слідчого СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 06.07.2022 вбачається, що у провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 0001869 від 15.06.2022, за ознаками частини 1 статті 115 КК України. Дані до ЄРДР внесені на підставі зави ОСОБА_1 від 14.06.2022 щодо зникнення безвісти її неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_5 . За результатами проведення слідчих розшукових дій було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в Німеччині в АДРЕСА_6 , ходить до школи та нікуди не зникала. За результатом телефонної розмови із заявницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було з`ясовано, що остання знає де знаходиться ОСОБА_3 і звернулась до правоохоронних органів з метою отримання офіційної інформації щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 для судового процесу з цивільно-правових питань, який проходить на території України. Будь-які протиправні дії по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вчинялись. Враховуючи той факт, що місцезнаходження зниклої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, а також той факт, що під час здійснення досудового розслідування не було здобуто доказів, які б вказували на те, що відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинялись будь-які протиправні дії та не було обмежено свободу пересування, кримінальне провадження №0001869, внесене 15.06.2022 до ЄРДР закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України.

Згідно даних зави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що остання перебуває в Федеративній Республіці Німеччина разом із батьком, ОСОБА_2 . Даною заявою ОСОБА_3 надає згоду та підтверджує своє бажання проживати разом з батьком, ОСОБА_2 , оскільки проживання з матір`ю, ОСОБА_1 вважає неможливим та таким, що буде суперечити її інтересам. Дії матері по відношенню до неї вважає такими, що принижують її гідність і погано впливали на її стан, а агресивні вчинки її співмешканця, були небезпечними для її здоров`я. Підтверджує, що дана згода, надана нею при здоровому розумі, ясній пам`яті та вона діє добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального. Переклад зазначеної заяви з німецької мови на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_10 , підпис якого засвідчений 17.01.2024 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чигрн А.О, зареєстровано в реєстрі за №1483. До перекладу додається заява ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена німецькою мовою, на якій міститься апостиль, підписаний доктором юридичних наук Томас Ендрес у м. Віттліх Федеративної Республіки Німеччина та зареєстрований 27.12.2023 у нотаріальному реєстрі документів за №2244 за 2023 рік, який підтверджено у м.Трір Федеративної Республіці Німеччина 03.01.2024 головою земельного суду д-р Манфред Грютер за №:-91аК-806/2023.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 з 15.03.2022 по час ухвалення рішення, у даній справі, проживають за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_1 з 18.04.2022 по час ухвалення рішення у даній справі, проживає в Швейцарії, де отримала тимчасовий захист.

Згідно даних довідки Форма ОК-7 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 у 2021 році отримала дохід 73635,60 грн.

Відповідно до пояснень відповідачки, які вона надала у судовому засідання, остання в період з 2022 по 2024 ніде не працювала, будь-якого доходу не має. На даний час, у зв`язку з отримання тимчасового захисту в Швейцарії, отримує відповідну фінансову допомогу, як біженець.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас, розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 Сімейного кодексу України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

В межах розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2012 по 01.01.2021 проживала з відповідачкою, її чоловіком та їх сумісним сином, ОСОБА_8 .

Разом з цим, з огляду на те, що чоловік відповідачки - ОСОБА_6 , 01.01.2021 завдав малолітній ОСОБА_3 тілесні ушкодження, дитина переїхала жити до її батька, ОСОБА_2 , з яким вона на час подачі позову до суду проживала в місті Харкові та на даний час проживає у Федеративній Республіці Німеччині, де отримала тимчасовий захист та навчається.

Водночас, суд враховує, що станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 16 років, що, згідно з положеннями частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України, свідчить про наявність у неї права самостійно обирати з ким з батьків вона буде проживати. Протягом розгляду справи неповнолітня ОСОБА_3 виявила бажання проживати з батьком, тобто позивачем.

За вищевказаних обставин суд позбавлений можливості застосувати за позивачем фізичну опіку щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , що є підставою для відмови у задоволені позову в частині визначення місця проживання дитини разом з позивачем, як батьком дитини.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року ) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно із статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини 9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно положень частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 Сімейного кодексу України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Статтею 182 Сімейного кодексу України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196,00 грн.

В межах розгляду даної справи встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає з позивачем з 01.01.2021, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначила, що вона з 2022 року по даний час, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, ніде не працює, на даний час отримує лише фінансову допомогу від європейської держави Швейцарія, де вона отримала тимчасовий захист. Зазначений факт позбавляє її можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Разом з цим, в межах розгляду справи судом встановлено, що відповідачка є молодою, здоровою, працездатною людиною, перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , який є теж працездатною особою, на їх утримані перебуває малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_4 , осіб похилого віку чи інвалідів, на утримані відповідачка не має.

Суд зазначає, що відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Крім того, зміни в законодавстві на час воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, строк дії якого на даний час продовжений, не торкнулись обов`язків батьків забезпечувати дітей та платити аліменти. Адже, як у мирний час, так і особливо під час дії воєнного стану, діти потребують особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів.

З огляду на зазначене, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище неповнолітньої дитини та відповідачки, наявність у останньої на утримані малолітньої дитини, а також, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на інтереси неповнолітньої дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації та рівності обов`язку батьків щодо утриманні дитини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 3196,00 грн., що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, керуючись статтями. 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 3196 (три тисячі сто дев`яносто шість) грн. 00 коп. з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ;

відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: : АДРЕСА_7 ;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса:61002,вул.Чернишевська,55.

Суддя - С.М. Лисиченко

Повний текст рішення складено 09.04.2024.