ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3158/24 Справа № 201/6497/23 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року у цивільній справі за позовною заявою керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування держаної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її витребування з незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

06.06.2023 року керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що рішенням Дніпровської міської ради № 176/27 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі ста. Паустовського у місті Дніпрі.

В подальшому рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Бідковим В.О. 11.11.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме айно право власності на вищевказану земельну ділянку (номер запису про право власності 39201728).

30.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, зареєстрований 30.11.2020 року за реєстровим № 3837 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 є ОСОБА_2 .

Встановлено, що зазначена земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України.

Так, відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах с.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами с.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га.

Отже, внаслідок передачі відбулась незаконна зміна цільового призначення землі. Дана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах 4 кварталу виділи 16, 32 (лісовідновні) Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство».

Так, у зв`язку з внесенням Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 року змін до Земельного кодексу України, відповідно до п.п. «а» п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021року) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Згідно зі ст. 122 ЗК України у редакції з 27.05.2021року, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли стано державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

При цьому, ч. 1 ст. 149 ЗК України у редакції з 27.05.2021року земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Отже, на території Дніпропетровської області повноваження щодо вилучення та розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення здійснюються Дніпропетровською обласною державною адміністрацією обласною військовою адміністрацією.

Вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації та ДП «Дніпровське лісове господарство» використовувати спірну земельну ділянку.

ДП «Дніпровське лісове господарство» є користувачем та володільцем земель лісогосподарського призначення. На запити прокурора ДП «Дніпровське лісове господарство» повідомляло, що будь-які листи від органів місцевого самоврядування щодо погодження землевпорядної документації на спірну земельну ділянку не надходили.

Відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах с.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами с.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га.

Разом з тим, зазначена земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача ДП «Дніпровське лісове господарство» у встановленому порядку (статті 149-151 ЗК України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась.

Таким чином, рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскаржуваним рішенням Дніпровської міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

В той же час, вивченням матеріалів землеустрою щодо спірної земельної ділянки встановлено, що згідно з інформацією (без дати та вих.номеру) щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :03:018, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу зобов`язано встановити проектом чи відноситься земельна ділянка до земель сільськогосподарського, рекреаційного,

лісогосподарського призначення, лісового фонду і т.д. (п.17 матеріалів землеустрою), що розробником матеріалів землеустрою виконано не було, однак не зважаючи на це, матеріали землеустрою було затверджено оскаржуваним рішенням міської ради, а спірна земельна ділянка передана у власність.

Спірна земельна ділянка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача ДП «Дніпровське лісове господарство», повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась.

Тому в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , об`єктом якого є земельна спірна ділянка площею в районі вулиці Паустовського (Соборний район м. Дніпра) кадастровий номер :03:018:0153, а на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України земельна ділянка має бути витребування від набувача, оскільки вибула з володіння власника не з його волі.

Кадастровий номер земельної ділянки має бути скасований у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №172/62 від 21.10.2020 року про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , об`єктом якого є спірна земельна ділянка; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, у Державному земельному кадастрі;

усунути перешкоди у здійсненні Дніпропетровською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, яка розташована у районі вул. Паустовського м. Дніпро Дніпропетровської області, шляхом витребування її із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Дніпропетровської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Рішення Дніпровської міської ради, яким суд першої інстанції мотивував відмову у задоволенні позову, на момент ухвалення судового рішення були визнані протиправними рішенням Дніпропетровського окружного суду від 01.08.2023 року. Вважає, що прокурором надані належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог. Висновок суду першої інстанції про те, що висновок експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження не може бути належним доказом у цивільній справі не відповідає нормам процесуального кодексу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Дніпровської міської ради просить рішення суду залишити без змін як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідно до викопіювання з генерального плану розвитку міста спірна земельна ділянка знаходиться в межах територій садибної житлової забудови.Таким чином проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був погоджений всіма уповноваженими органами,а тому рішення Дніпровської міської ради щодо передачі земельної ділянки,власником якої є міська рада, відповідає чинному законодавству.

В судове засідання з`явилися представник Дніпропетровської обласної прокуратури Карюк Д.С., представник Дніпровської міської ради -Пренко А.В., представник ОСОБА_2 адвокат Веснін С.О.. Від предстанвика Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшла заява про слухання справи у їх відсутність. Інші особи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судових повісток на електронну пошту сторін та у вигляді СМС, а також довідка про отримання повісток в Електронному Суді.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статус прокурора визначено у статті 15 вказаного вище Закону України «Про прокуратуру» , частиною другою якої передбачено також, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Отже, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що подані прокурором докази у сукупності з іншими даними справи не підтверджують факт передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 Лісового кодексу України).

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Зокрема, правова позиція, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15 від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс 14, у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, та постановах Великої Палати Верховного Суду у від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Дніпровської міської ради № 176/27 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 (а.с. 35 36 т. 1).

Рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 . Цим же рішенням віднесено земельну ділянку за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» (37 38 т. 1).

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Бідковим В.О. 11.11.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (номер запису про право власності 39201728) (а.с. 51 51 т. 1).

30.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:018:0153, зареєстрований 30.11.2020 року за реєстровим № 3837, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841 (а.с. 52 53 т. 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 є ОСОБА_2 (а.с. 45 50 т. 1).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Дніпровське лісове господарство» надало планово-картографічні матеріали лісовпорядкування Микільського лісництва та матеріали базового лісовпорядкування Микільського лісництва (таксаційний опис земельних ділянок лісового фонду станом на 01.01.2014 року та планшет № 1 лісовпорядкування 2013 року).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Таким чином, надані ДП «Дніпровське лісове господарство» планово-картографічні матеріали лісовпорядкування Микільського лісництва та матеріали базового лісовпорядкування Микільського лісництва (таксаційний опис земельних ділянок лісового фонду станом на 01.01.2014 року та планшет № 1 лісовпорядкування 2013 року) є належними та допустимими доказами в підтвердження належності спірної земельної ділянки доземель лісогосподарського призначення.

Доказів того, що зазначена земельна ділянка змінювала своє цільове призначення- землі лісогосподарського призначення матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що за інформацією ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 329 від 24.10.2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 виділи 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» становить 0,1000 га з загальної площі ділянки 0,1000 га. До повідомлення додано схему перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 Микільського лісництва ДП «Дніпровський лісгосп» (а.с. 59, 131 т. 1).

Листом Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства № 671 від 20.12.2022 року повідомлено, що земельна ділянка кадастровий номер :03:018:0153 розташована в межах кварталу 4 виділ 16,23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду, надання у приватну власність, зміна цільового призначення ні лісгоспом, ні управлінням не погоджувалась, землевпорядна документація на адресу управління не надходила (а.с. 67 т. 1).

За інформацією ДП «Дніпровське лісове господарство» № 01-05/625 від 28.11.2022 року та №671 від 20.12.2022 року інвентаризація земель лісового фонду проводиться раз на 10 років, останній раз проводилася у 2014 році. Також інвентаризація земель лісового фонду України проводиться у відповідності до пункту 5 Рішення Ради національної безпеки і оборони України

від 15.04.2021 «Про заходи державної регіональної політики на підтримку децентралізації влади» введеного в дію Указом Президента України від 29.04.2021 року № 180/2021. Після опрацювання публічної кадастрової карти виявлені численні порушення на території міста Дніпра лісового законодавства України, що полягало у виділенні органами місцевого самоврядування земельної ділянки ОСОБА_1 та присвоєння вказаній ділянці площею 0,1 га кадастрового номеру :03:018:0153, який накладається на землі лісгоспу. Для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою лісогосподарського призначення та витребування її із чужого незаконного володіння не заперечує щодо звернення прокуратури з позовом до суду в інтересах держави. Вилучення вказаної земельної ділянки з земель лісового фонду, надання у приватну власність,зміна цілового призначення ні лісгоспом ні управлінням не погоджувалась,землевпорядна документація на адресу управління не надходила. По факту захоплення земельної ділянки ДП «Дніпровське лісове господарство» як користувач звертався до правоохоронних органів (а.с. 61-65 т. 1).

Накладення земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :03:018:0153 на землі лісгоспу підтверджується наданими тематичними картами лісгоспу, планшетом №1 лісовпорядкування та схемою перетину меж земельної ділянкиз кадастровим номером :03:018:0153 з межами кв.4 Микільського лісництва ДП «Дніпровський лісгосп», документами з геопорталу «ЛісиУкраїни» (а.с.65,146-150,199-203 т.1)

За інформацією Дніпровського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідно до ст. 48 Лісового кодексу України в 2014 році Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» на замовлення Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» проведено обстеження та складено матеріали лісовпорядкування земель лісового фонду, які перебувають в постійному користування вказаного лісового господарства. В подальшому вказаний проект матеріалів лісовпорядкування направлено на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України, яким погоджено проект організації та розвитку лісового господарства для державних підприємств Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства. В свою чергу 15.02.2016 року Дніпропетровське обласне управління лісового та мисливського господарства відповідно до положень п.4.30 Положення про обласне управління лісового та мисливського господарства своїм наказом № 8 «Про затвердження матеріалів лісовпорядкування» затвердило вказані матеріали лісовпорядкування. Зважаючи на те, що Інвентаризація земельних ділянок лісогосподарського призначення проводиться в рамках базового лісовпорядкування у відповідності до статті 47 Лісового кодексу України з періодичністю один раз на 10 років, вищевказані матеріали лісовпорядкування на теперішній час є чинними. Крім того, 06.12.2019 року наказом Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства №58 на виконання ст.48 Лісового кодексу України, відповідно до погоджених Міністерством енергетики та захисту довкілля України №5/4-15/11733-19 від 29.10.2019 року матеріалів лісовпорядкування, затверджено Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Дніпровське лісове господарство». Таким чином, було внесено зміни до вищевказаних матеріалів лісовпорядкування, як це передбачено положеннями ст.48 ЛК України (щорічне оновлення даних здійснюється лише у випадках наявності змін у лісовпорядкуванні, що відбулися протягом звітного (поточного) року). Отже, матеріали лісовпорядкування ДП «Дніпровське лісове господарство» 2014 року, з відповідними змінами та доповненнями 2019 року є чинною лісовпорядкувальною документацією вказаного лісового господарства. Тому право користування ДП «Дніпровське лісове господарство» відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується плановокартографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року. Разом з тим, спірна земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Дніпровське лісове господарство» у встановленому порядку (статті 149-151 Земельного кодексу України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась (а.с. 68 71 т. 1).

За висновком судового експерта за результатами проведення судової земельно технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 23.06.2023 року,проведеної в рамках кримінального провадження, та попередженого про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, матеріали польових геодезичних робіт,які передбачені пунктом

4.4.16.глави 4 ГКНТА-2.04-02-98 відсутні, копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку не

відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Проект повинен був бути розробленим виключно на підставі розпоряджень Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації. При відведенні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:018:0153 змінено основне цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови. Зміна основного цільового призначення проведена не у відповідності до вимог земельного законодавства.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 повністю розташована в межах земель, які перебувають у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство» (а.с.34-109 т.2).

За змістом частин першої, третьої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.Така правова позиціяя висловлена в постанові Верховного Суду 10 липня 2019 року справа № 686/23256/16-ц.

Колегія суддів вважає висновок судового експерта належним та допустимим доказом, оскільки в сукупності з іншими наданими доказами він підтверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 повністю розташована в межах земель, які перебувають у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство».

Вважаючи, що висновок експерта не є доказом по цивільній справі, сторони не спростували цього висновку та не заявляли клопотань про призначення в цій справі експертизи.

Відповідно до змісту статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення, та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 ЛК України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності.

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях,не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини першої цієї статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -

відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних

адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. А згідно з останньою Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою,восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Отже, згідно з наведеними приписами вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство», і передання у власність такої ділянки могло бути здійснене за погодженням з постійним кристувачем та належало до повноважень районних державних адміністрацій.

Повноваження стосовно розпорядження спірною земельною ділянкою належить на момент звернення з позовом до суду до компетенції Дніпропетровської ОДА, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а тому є належним позивачем.

Судом встановлено, що за інформацією ДП «Дніпровське лісове господарство» вилучення спірної земельної ділянки з земель лісового фонду, надання у приватну власність, зміна цілового призначення ні лісгоспом ні управлінням не погоджувалась, землевпорядна документація на адресу управління не надходила. По факту захоплення земельної ділянки ДП «Дніпровське лісове господарство» як користувач звертався до правоохоронних органів (а.с. 61-65 т. 1).

Спірна земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Дніпровське лісове господарство» у встановленому порядку (статті 149-151 Земельного кодексу України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась

За інформацією Дніпровської обласної військової адміністрації ДП «Дніпровське лісове господарство» з питання оформлення права постійного користування земельною ділянкою або її відчуження іншим особам,відповідні матеріали лісовпорядкування облдержадміністрації не надавались. З 24 лютого 2024 року обласні державні адміністрації набули статусу військових адміністрацій з відповідними повноваженнями та додатковими обов`язками,які вимагають надмірного навантаження,інтенсивності і оперативної роботи, а тому не має об`єктивної можливості звернення до суду з відповідними позовним вимогами, вважає, що за таких умов є підстави для здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації (а.с.127 т.1,133 т.2)

Встановивши, що передана у приватну власність ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, у встановленому законом

порядку не вилучалась у законного користувача - ДП «Дніпровське лісове господарство», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачі земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі

вул. Паустовського у місті Дніпрі, та віднесення земельної ділянки за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови».

Встановлено, що зазначена земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, що встановлено на підставі матеріалів лісовпорядкування та цільове призначення землі з лісогосподарського на ведення особистого селянського господарства не змінювалось.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що всупереч вимогам ЗК України Дніпровською міською радою прийнято рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки державного лісового фонду за відсутності згоди на її вилучення ДП «Дніпровське лісове господарство», тобто поза волею належного землекористувача.

Надана ОСОБА_1 земельна ділянка згідно матеріалів лісовпорядкування відноситься до земель держлісфонду та перебуває у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство».

Право постійного користування земельною ділянкою ДП «Дніпровське лісове господарство» на території Микільського лісництва площею 0,1000 га, яка передана у власність ОСОБА_1 , підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство».

Таким чином, Дніпровська міська рада не мала повноважень на прийняття такого рішення. Відповідно до статті 149 ЗК України повноваження щодо вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, належало не органам місцевого самоврядування, а органам державної влади - районним державним адміністраціям, обласним державним адміністраціям, Київській, Севастопольській міським державним адміністраціям, Раді міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінету Міністрів України (частини п`ята - дев`ята зазначеної статті).

З тих же причин Дніпровська міська рада не вправі була розпоряджатися спірною земельною ділянкою, зокрема передавати її у власність приватним особам. Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради мали повноваження передавати земельні ділянки у власність або у користування лише із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, а не із земель державної власності. Відповідно до частин третьої -сьомої статті 122 ЗК України повноваження щодо передання земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування належало районним, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, КМУ.

Крім того, відповідно до частини першої статті 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Згідно з частиною третьою зазначеної статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.Судом в цій справі встановлено, що відсутні докази на підтвердження того, що ДП «Дніпровське лісове господарство» погоджувало переведення цієї земельної ділянки з лісових земель на землі для будівництва жилих будинків та ведення особистого селянського господарства.Водночас, як установлено судом, рішенням Дніпровської міської ради № 176/27 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 (а.с. 35 36 т. 1).Рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_1 . Цим же рішенням віднесено земельну ділянку за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» (37 38 т. 1). Таким чином, Дніпровська міська рада відчужила державне майно, не маючи на це права, а крім того, протиправно змінила цільове призначення земельної ділянки.

За таких обставин, внаслідок порушення Дніпровською міською радою вимог законодавства, за відсутності згоди належного землекористувача, висновку спеціально уповноваженого органу лісового господарства, висновку державної експертизи землевпорядної документації, прийнято рішення про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки державного лісового фонду за рахунок земель, що перебували у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство».

Згідно зі ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Статтею 59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на викладене, рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року, яким було передано безоплатно земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вул. Паустовського у місті Дніпрі, та віднесення земельної ділянки за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» у приватну власність ОСОБА_1 суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси держави в особі ДП «Дніпровське лісове господарство», а тому визнається незаконним та підлягає скасуванню.

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 11.11.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному

реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (номер запису про право власності 39201728) (а.с. 51 51 т. 1).

Рішення Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року провилучення із земель лісового фонду та введення у межі м.Дніпра земельної ділянки та передачі її для будівництва і

обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі вул. Паустовського у місті Дніпрі, та віднесення земельної ділянки за основним цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» є незаконним як таке, що прийняте за відсутності волевиявлення власника - держави.

Відмова в позові обґрунтована тим, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що на момент ухвалення спірного рішення Дніпровською міською радою № 172/62 від

21.10.2020 року земельна ділянка загальною площею 0,1000 га відносилась у встановленому порядку саме до земель лісогосподарського призначення.

Проте судом першої інстанції не враховано, що Дніпровська міська рада не мала повноважень на прийняття такого рішення. Відповідно до статті 149 ЗК України в редакції, чинній на той час, повноваження щодо вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, належало не органам місцевого самоврядування, а органам державної влади - районним державним адміністраціям, обласним державним адміністраціям, Київській, Севастопольській міським державним адміністраціям, Раді міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінету Міністрів України (частини п`ята - дев`ята зазначеної статті).

З тих же причин Дніпровська міська рада не вправі була розпоряджатися спірною земельною ділянкою, зокрема передавати її у власність приватній особі в порядку приватизації. Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради мали повноваження передавати земельні ділянки у власність або у користування лише із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, а не із земель державної власності. Відповідно до частин третьої -сьомої статті 122 ЗК України повноваження щодо передання земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування належало районним, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, КМУ.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (стаття 8 ЛК України).

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення`ЗК України).

Місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону (пункт 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними(пункти 4, 5 частини першої статті 31 ЛК України.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів

Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частини перша та друга статті 149 ЗК України).

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті (частина шоста статті 149 ЗК України).

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті (частина п`ята статті 149 ЗК України).

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу (частина дев`ята статті 149 ЗК України).

З огляду на наведені приписи вилучення для нелісогосподарських потреб і передання у власність спірної земельної ділянки державної власності, яка віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Дніпровське лісове господарство», не належало до повноважень Дніпровської міської ради. Тому необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що Дніпровська міська рада законно розпорядилася спірною земельною ділянкою. Таке розпорядження не було законним з огляду на законодавчі обмеження, які були та є доступними, чіткими і передбачуваними.

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому може просити про захист цього права шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевої набувачки. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла. Земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення.

Таким чином, оскільки держава в постійного землекористувача не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, Дніпровська міська рада відчужила її без вираження на це волі власника.

Колегією суддів не встановлено, що власник в особі повноважного органу виявив волю на відчуження спірної земельної ділянки в комунальну власність. Вважає, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, бо розпорядження про вилучення з постійного користування ДП «Дніпровське лісове господарство» земель зі складу Микільського лісництва не видавалось, а Дніпровська міська рада повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою не мала.

З огляду на те, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, відсутність у справі такого рішення з боку держави як власника земельної ділянки в межах кв.4 виділи 16, 23 Микільського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого територіальна громада м.Дніпра набула право власності на спірну земельну ділянку, що узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12.

За таких обставин вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає з постанов Великої Палати Верховного Суду

від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц , від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц , від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

Доводи про те, що спірна земельна ділянка була Дніпровською міською радою включена в генеральний план розвитку міста Дніпра, а тому не відноситься до земель лісогосподарського призначення, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Матеріали справи не містять доказів того, що передача спірної земельної ділянки з земель лісогосподарського призначення була узгоджена з відповідними компетентними органами.Експертний звіт ДП «Укрдержбудекспертиза» щодо розгляду проекту містобудівної документації «внесення змін до генерального плану розвитку м.Дніпра» від 17.03.2020 року не

містить посилання на узгодження меж, лише зазначено,що зміст зазначеної містобудівної документації відповідає законодавству, будівельним нормам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування і забудови територій, а також вимогам завдання на розроблення містобудівної документації. (а.с.32).

В містобудівному висновку щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за підписом заступника начальника головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради, зазначено, що за матеріалами генерального плану розвитку зазначена земельна ділянка знаходиться на території існуючої садибної житлової забудови.

За інформацією Головного архітектурно-планувального управління від 04.10.2023 року станом на 21.10.2021 року був чинним генеральний план розвитку міста Дніпра,затверджений рішенням міської ради від 02.09.2020 року №84/60. Відповідно матеріалів містобудівної документації земельна ділянка з кадастровим номером :03:018:0153 знаходиться в межах території садибної житлової забудови.(а.с.32 т3)

Згідно експертного звіту ДП «Укрдержбудекспертиза» щодо розгляду проекту містобудівної документації «внесення змін до генерального плану розвитку м.Дніпра» від 17.03.2020 року зміст зазначеної містобудівної документації відповідає законодавству, будівельним нормам,рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування і забудови територій, а також вимогам завдання на розроблення містобудівної документації.(а.с.32- 57 т.3).

Доказів про те, що генеральний план розвитку міста Дніпра, затверджений рішенням міської ради від 02.09.2020 року №84/60, було розроблено та затверджено при наявності погодження з ДП «Дніпровське лісове господарство» матеріали справи не містять.

Документи, які готувалися для передачі ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки , були виготовлені на підставі генерального плану міста, де вже було встановлено, що вона відноситься до земель міста. Погодження з суміжними землекористувачами не проводилося.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 117 ЗК України спірна ділянка відноситься до земель державної власності, оскільки перебуває у постійному користуванні державного підприємства, а її власником (розпорядником) згідно з ч. 5 ст. 122 ЗК України та ст. 31 ЛК України є Дніпропетровська обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація у даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії.

Також, згідно ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства. Оскільки спірна земельна ділянка державного лісового фонду надавалася ОСОБА_1 для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства і використання лісових ресурсів, що фактично свідчить про зміну її цільового призначення, проект відведення мав бути погоджений органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 610-р від 10.04.2008 року «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» Державне агентство лісових ресурсів зобов`язано зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 318-р від 11.02.2010 року суб`єктів управління об`єктами державної власності зобов`язано не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження.

Спір щодо державної реєстрації права чи обтяження має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку або на інший об`єкт нерухомості особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру. Юрисдикційність такого спору не залежить від того, чи дотримано державним реєстратором вимог законодавства. Та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно-правового характеру відносин.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна

відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, запис у Державному реєстрі речових прав про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, оскільки в реєстрі було змінено цільове призначення зазначеної земельної ділянки.

З цих же підстав підлягає скасуванню і запис у Державному реєстрі речових прав про право власності ОСОБА_2 за договором, укладеним з ОСОБА_1 , купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область,місто Дніпро, у районі вулиці Паустовського, кадастровий номер :03:018:0153, зареєстрований 30.11.2020 року за реєстровим № 3837, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.В. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням номеру запису про право власності за № 39452841 (а.с. 52 53 т. 1).

Судом встановлено, що зареєструвавши 11.11.2020 року своє право власності на спірну земельну ділянку, ОСОБА_1 вже 30.11.2020 року уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:018:0153.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 є ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення. Закон обмежив передання земельних ділянок лісогосподарського призначення у приватну власність. Громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів (частина друга статті 56 ЗК України; частина перша статті 12 ЛК України); громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі (частина друга статті 12 ЛК України); ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб (частина третя статті 12 ЛК України).

Згідно з частиною другою статті 14 ЛК України громадяни та юридичні особи, які мають у приватній власності ліси, зобов`язані: 1) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування відповідно до цього кодексу; 2) забезпечувати охорону, захист, відтворення і підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей та покращання родючості ґрунтів, виконувати інші заходи відповідно до вимог лісового законодавства; 3) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 4) вести лісове господарство та використовувати лісові ресурси способами, які не завдають шкоди навколишньому природному середовищу, забезпечують збереження корисних властивостей лісів і створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 5) вести первинний облік лісів, надавати в установленому законодавством порядку статистичну звітність та інформацію про стан лісів і використання лісових ресурсів; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.

Виконання землевласниками зазначених обов`язків є необхідною умовою використання земельної ділянки лісогосподарського призначення, зокрема, з тією метою, щоби не зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному об`єкту лісового фонду зокрема. Крім того, особливий правовий режим спірної земельної ділянки зумовлений її приналежністю до земель зелених насаджень загального користування та належністю до ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення, що встановлено судом.

Підставою недійсності правочину, а саме договору купівлі-продажу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради № 172/62 від 21.10.2020 року було неправомірно передано безоплатно земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153 у приватну власність ОСОБА_1 , оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Повноважень на розпорядження зазначеною земельною ділянкою Дніпровська міська рада не мала.

Таким чином у ОСОБА_1 не виникло право розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Проте, 30.11.2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область,місто Дніпро, у районі вулиці Паустовського, кадастровий номер :03:018:0153, яка належить до земель лісогосподарського призначення. За таких обставин договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки є недійсним.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України).

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (частина перша статті 50 Конституції України).

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Рішення Дніпровська міська рада прийняла про безоплатне набуття громадянином права власності на земельну ділянку. Відтак, Дніпропетровська ОДА згідно з частиною третьою статті 388 ЦК України має право на витребування від ОСОБА_2 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації від Дніпровської міської ради, що не мала права відчужувати цю ділянку. І впослідуючому продану ОСОБА_2 ..

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 107), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 124), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 190)).

Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначеннямє важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації.

З огляду на все викладене вище загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні права на земельну ділянку. Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_2 не позбавлена можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження.Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тому суди, застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, повинні, зокрема, оцінити пропорційність такого втручання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Отже, витребування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, протиправно як встановила колегія суддів, відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом відповідної земельної ділянки.

Заволодіння приватними особами земельними ділянками лісогосподарського призначення всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес спрямований на витребування спірної земельної ділянки з володіння кінцевої набувачки на користь держави для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності держави на цю ділянку, а саме: у збереженні лісового фонду; у недопущенні передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність усупереч чинному законодавству; у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням таких земель шляхом їхнього виділення для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Звернення особи до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки лісогосподарського призначення у власність зумовлене інтересом особи в отриманні цієї земельної ділянки за відсутності для цього визначених законом перешкод. Наявність останніх має унеможливлювати реалізацію відповідного інтересу. Крім того, пропозиція нерозумних умов, тобто таких, які завідомо є неприйнятними через існування законодавчих заборон і обмежень, а також прийняття іншою стороною таких умов може підтверджувати недобросовісність поведінки обох сторін.

Задовольняючи вимогу про витребування спірної земельної ділянки, колегія суддів не оцінює поведінку кінцевої набувачки як недобросовісну, зокрема не встановлено, що вона в силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла та повинна були знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, тобто не може бути призначеною для будівництва й обслуговування житлового будинку. Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц. Близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 108), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 55, 179)).

Укладаючи договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки фактично через місяць після отримання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 могла на момент придбання спірної земельної ділянки бути обізнаною з її фактичним місцезнаходженням, природними властивостями, доступною для ознайомлення документацією тощо. Такий висновок узгоджується з постановою Велика Палата Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

Отже, витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Доводи про те, що на спірній земельній ділянці не ростуть дерева,а тому вона не відноситься до лісів є безпідставними. Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю. Тому відстцність дерев не свідчить про те, що земельна ділянка не відноситься до лісових угідь.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин є підстави для задоволення апеляційної скарги,оскільки при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір при звернені з позовною заявою в сумі 10736 грн. та при оскарженні судового рішення- в сумі 10306,56 грн., а всього 21042,56 грн.. Так як позовні вимоги задоволено, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачау розмірі по 10521,28 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 368, 376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової

адміністрації до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування держаної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її витребування з незаконного володіння задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №172/62 від 21.10.2020 року про передачу земельної ділянки у районі вул. Паустовського (Соборний район) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , об`єктом якого є спірна земельна ділянка; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, у Державному земельному кадастрі.

Усунути перешкоди у здійсненні Дніпропетровською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:018:0153, яка розташована у районі вул. Паустовського м. Дніпро Дніпропетровської області, шляхом витребування її із незаконного

володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: м.Дніпро,пр.-кт Дмитра Яворницького,38, МФО 820172,р/р UA0000291 в ДКСУ в м. Київ код за ЄРДПОУ 02909938,код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі по 10521,28 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Судді: