ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/5/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Давидюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: місто Київ, вулиця Олександра Кошиця, 5а скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачова К.В., Павлуша Т.М.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/21103/23 між суддями від 17 листопада 2023 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично скаргу було передано судді 22 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року скаргу залишено без руху та надано строк представнику заявника для усунення недоліків.

06 грудня 2023 року до суду від представника скаржника надійшла заява про усунення недоліків із клопотанням про поновлення строку на подачу скарги та прийняття скарги до розгляду.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення із скаргою, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 26 грудня 2023 року.

Судове засідання 26 грудня 2023 року не відбулось через оголошену повітряну тривогу. Наступне судове засідання було призначено на 22 січня 2024 року.

28 грудня 2023 року до суду від Дарницького ВДВС надійшли копії матеріалів виконавчого провадження та відзив на подану в скаргу, в якому державний виконавець заперечував проти поданої скарги, виклав інформацію щодо порядку обчислення заборгованості зі сплати аліментів скаржником, в тому числі з урахуванням інформації, яка надійшла з в/ч № НОМЕР_1 , зазначив, з яких саме доходів військовослужбовця вираховуються аліменти на дитину, якими нормами чинного законодавства України визначений такий порядок та вказав, що додаткова грошова допомога скаржнику виплачувалась щомісячно, не була одноразовою виплатою, а отже також повинна враховуватись державним виконавцем при вирахуванні аліментів, які підлягають стягненню з їх платника. Просив у задоволенні скарги відмовити.

22 січня 2024 року до суду від головного державного виконавця Дарницького ВДВС надійшло клопотання про долучення доказів у справі. Зокрема розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого вбачається, що станом на день повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість по аліментам становить 0, 00 грн, а також постанову від 22 січня 2024 року про закінчення виконавчого провадження.

У судове засідання 22 січня 2024 року учасники справи не з`явились, від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги, оскільки вона через хворобу не може взяти участі у призначеному судовому засіданні.

Судове засідання було відкладено за клопотанням представника скаржника на 19 лютого 2024 року.

У судове засідання 19 лютого 2024 року у режимі відеоконференцзв`зку з`явилась представник скаржника, скаргу підтримала, поряд з цим просила оголосити у розгляді скарги перерву для більш детального ознайомлення із відзивом та долученими до справи державним виконавцем доказів: розрахунок заборгованості та постанова про закриття виконавчого провадження.

У розгляді справи було оголошено перерву до 11 березня 2024 року.

8 березня 2024 року до суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, через її зайнятість в іншому судовому процесі.

11 березня 2024 року учасники справи у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду скарги повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями. З урахуванням заяви представника скаржника, суд відклав судове засідання на 26 березня 2024 року.

18 березня 2024 року до суду від державного виконавця Дарницької ВДВС надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13.

У судове засідання 26 березня 2024 року учасники справи не з`явились. Від представника скаржника вчергове надійшло клопотання про відкладення судового засідання через її зайнятість в іншому процесі. Від державного виконавця та заінтересованої особи будь-яких заяв з процесуальних питань не надходило, про день та час удового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що державний виконавець Дарницького ВДВС скористався своїм правом та подав до суду письмові пояснення (відзив) щодо поданої скарги, надав копію матеріалів виконавчого провадження, копію постанови про закриття виконавчого провадження, з огляду на те, що представник заявника була присутня у судовому засіданні 19 лютого 2024 року, висловила свою думку щодо поданої скарги, а також щодо відзиву державного виконавця, зважаючи на те, що це вже друге поспіль клопотання представника скаржника про відкладення судового засідання, з огляду на час перебування скарги у провадженні суду, те, що представник скаржника не була позбавлена права, у випадку неможливості прибути у призначене судове засідання, надати письмові додаткові пояснення, та те, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника скаржника про відкладення розгляду скарги та провести судове засідання у відсутність осіб, які не з`явились, за наявними матеріалами справи.

Суд, вивчивши доводи скарги та докази додані до неї, письмові заперечення державного виконавця Дарницького ВДВС, доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Під час розгляду скарги встановлено, що 10 грудня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС від 13 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження у справі (ВП № НОМЕР_3).

Звертаючись із скаргою на бездіяльність державного виконавця, представник скаржника зазначив, що наказом командира в/ч № НОМЕР_2 Міністерства оборони України № 42 від 25.02.2022 старшого сержанта ОСОБА_4 визнано таким, що прибув для

виконання бойових завдань, було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за посадою командира лінійно-кабельного відділення зв?язку взводу зв?язку роти зв?язку тилового пункту управління польового вузла зв?язку.

Згідно листа № НОМЕР_3/2 від 31.05.2023 головним державним виконавцем повідомлено, що в ході здійснення виконавчого провадження розмір заборгованості зі сплати аліментів обчислювався станом на 01.06.2022, 27.06.2022, 01.07.2022, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Київ) з огляду на відсутність інформації про розмір доходів боржника; 29.12.2022 станом на 01.12.2022, виходячи з розміру доходів отриманих боржником у в/ч НОМЕР_1 згідно довідки від 22.12.2022 № 2131

21.07.2023 року, представником ОСОБА_1 , було направлено головному державному виконавцю Ткачовій К. заяву про здійснення перерахунку розміру заборгованості по аліментам з врахуванням довідки про розмір грошового забезпечення № 4211 від 08.07.2023 ОСОБА_1 у період з 2022 по 2023 роки.

Згідно листа № НОМЕР_3/2 від 22.08.2023, додатком до якого є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 21.08.2023 року, головним державним виконавцем обчислювався розмір заборгованості на підставі наявних у матеріалах виконавчого провадження документів, зокрема довідки в/ч НОМЕР_1 N?2131 від 22.12.2022.

Представник скаржника зазначає, що державним виконавцем умисно здійснювалось нарахування аліментів з березня по листопада 2022 року із врахуванням середньої заробітної плати для м. Києва, не дивлячись на те, що їй відомо було про розмір грошового забезпечення скаржника.

Крім того, представник скаржника вказала, що державний виконавець у період з грудня 2022 року по квітень 2023 року обчислювала розмір заборгованості із врахуванням грошового забезпечення включно із грошовою винагородою, що є незаконним, оскільки відповідно до постанови КМУ від 11 листопада 2023 року, яка набрала чинності 16 листопада 2023 року, виконавець мав право обчислювати розмір заборгованості у період з березня 2022 року по 15 листопада 2023 року враховуючи виключно розмір грошового забезпечення, бо до прийняття постанови КМУ додаткова винагорода не належала до переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів. Враховуючи викладене, представник скаржника просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у нездійснені перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам відповідно до довідки від 8 липня 2023 року та норм діючого законодавства України.

Державний виконавець, не погоджуючись із скаргою, у письмових поясненнях вказав, що під час здійснення виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів державним виконавцем як вбачається з розрахунку від 21.08.2023, обчислювалася наступним

чином:

- у період з 28.10.2021 року по лютий 2022 року на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, з огляду на факт того, що боржник не працював у вказаний час, про що свідчать відомості ДФС України, у розмірі 1/4 (25%) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (м. Київ);

- у період з лютого 2022 року по липень 2022 року на підставі ч. 1 ст. 195 СК

України, у розмірі 1/4 (25%) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував. При цьому, інформація щодо доходів боржника надана Військовою частиною НОМЕР_1 (довідка від 22.12.2022 № 2131) на запит державного виконавця.

У пояснення державний виконавець вказав, що що наявність у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів графи 3 "Середня заробітна плата працівника для цієї місцевості» має інформаційний характер, при цьому вказані показники з огляду на зазначені вище математичні обчислення розміру заборгованості (нарахувань аліментів), у даному періоді не застосовувалися.

- у період з грудня 2022 року по квітень 2023 року на підставі ч. 1 ст. 195 СК

України, у розмірі 1/4 (25%) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував При цьому, інформація щодо доходів боржника надана Військовою частиною НОМЕР_1 (довідка від 23.06.2023 № 3703) на запит державного виконавця.

Наявність у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів графи 3 «Середня заробітна плата працівника для цієї місцевості» має інформаційний характер, при цьому вказані показники з огляду на зазначені вище математичні обчислення розміру заборгованості (нарахувань аліментів) у даному періоді не застосовувалися.

Державним виконавцем до матеріалів справи долучено довідку розрахунку заборгованості про стягнення аліментів, з якої вбачається, що дійсно для визначення суми аліментів державним виконавцем середній заробіток по м. Києву враховувався лише у період з жовтня 2021 року по січень 2022 року включно, надалі розмір аліментів вираховувався із доходу боржника. Крім того, як вбачається із надано розрахунку станом на день повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість боржника становила 0,00 грн, а постановою від 22 січня 2024 року виконавче провадження було завершено (а.с. 212-214).

Отже, з огляду на надані державним виконавцем пояснення та долучені до них довідки, суд дійшов висновку, що в діях державного виконавця щодо порядку розрахунку розміру аліментів, а саме враховуючи фактичні доходи боржника, у визначений період, виходячи із довідки про доходи, отриманої на запит виконавця від військової частини, де проходить службу скаржник, а не середню заробітну плату по м. Києву, відсутні будь-які порушення, та в цій частині скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Щодо врахування грошової винагороди військовослужбовця при обчислені розміру заборгованості, суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року, передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Згідно із пунктом 1-1 постанови встановлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Отже, з урахуванням вказаних норм, додаткова винагорода, що виплачувалась скаржнику у період з лютого 2022 року входила до складу його щомісячного забезпечення, не мала разового характеру, а була постійною щомісячною виплатою.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав би враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Фактично Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1264 лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди. Раніше законодавство просто не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому з урахуванням змін у законодавстві, законодавець лише узгодив між собою всі нормативно-правові акти.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку міститься посилання в статті 81 СК України, також передбачає пункт 1, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.

Отже, внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

Отже додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мали постійний характер та відносились до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно та з урахуванням норм чинного законодавства України здійснено розрахування заборгованості по аліментам, з урахуванням, у певний період, фактичних доходів боржника, а також враховуючи додаткову винагороду, а тому підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам відсутні, під час розгляду скарги судом не встановлені, а отже відсутні й підстави для задоволення скарги.

З огляду на вищенаведене, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", керуючись статтями 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: К.В. Шаповалова