Справа № 523/4551/24
Провадження №6/523/258/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі Магденко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Савченко Світлани Володимирівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, -

Встановив:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшло подання Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Савченко Світлани Володимирівни в якому просила в порядку виконання виконавчого листа №523/11205/16-ц виданого Суворовським районним судом м. Одеси 25.04.2019 року, звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на 44/100 частину домоволодіння загальною площею 136,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог приватний виконавець посилається на те, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження №59299111 з примусового виконання виконавчого листа № 523/11205/16-ц виданого 25.04.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1309460,34 грн. Залишок заборгованості станом на 05.03.2024 року становить 1029891,39 грн, з яких 89869,34 грн заборгованість на користь стягувача, 130946,05 грн виконавчого збору, та 249 грн витрати на проведення виконавчих дій.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити: ДПС України, кошти на рахунках в банківських установах у боржника відсутні. Згідно бази даних НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Боржника внесено до єдиного реєстру боржників та накладено арешт на майно. Згідно інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме:

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

В результаті вжитих заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавцем було описано, арештовано та передано на примусову реалізацію за допомогою електронних торгів. Торги не відбулися через відсутність допущених учасників. 06.03.2020 р. на адресу відділу надійшла заява стягувана про залишення за собою майна, яке не було реалізовано на прилюдних торгах згідно до ч.І ст.49 Закону України «Про іпотеку».

13.05.2020 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу 44/100 частини домоволодіння загальною площею 136,2 кв.м.за адресою: АДРЕСА_3 .

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

16.11.2021 р. державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме: 44/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.02.2023 року, в 14/100 частинах, які належать ОСОБА_3 на підставі договору міни, р.№ 457 від 02.04.2011, виданим приватним нотаріусом Джулай С.В., та в 44/100 частинах, які належать ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 12756399, виданого 13.11.2013 року, державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно актового запису про народження № 46 від 05.01.2016 р. неповнолітня особа, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не являється боржником за виконавчим провадження та має право власності на 14/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

17.11.2023 державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця на адресу Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна, а саме: 44/100 частини Домоволодіння АДРЕСА_1 , які входять до складу житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстрована неповнолітня особа.

26.12.2023 на адресу відділу надійшла відповідь Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якої відсутні законні підстави для підготовки відповідного розпорядження відділом забезпечення діяльності органу опіки та піклування, оскільки при здійсненні своїх повноважень вони повинні діяти виключно в інтересах дитини.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено про те, що в провадженні Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Савченко Світлани Володимирівни знаходиться виконавче провадження №59299111 з примусового виконання виконавчого листа № 523/11205/16-ц виданого 25.04.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1309460,34 грн. Залишок заборгованості станом на 05.03.2024 року становить 1029891,39 грн, з яких 89869,34 грн заборгованість на користь стягувача, 130946,05 грн виконавчого збору, та 249 грн витрати на проведення виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається про те, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити: ДПС України, кошти на рахунках в банківських установах у боржника відсутні. Згідно бази даних НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Боржника внесено до єдиного реєстру боржників та накладено арешт на майно. Згідно інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме:

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

В результаті вжитих заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавцем було описано, арештовано та передано на примусову реалізацію за допомогою електронних торгів. Торги не відбулися через відсутність допущених учасників. 06.03.2020 р. на адресу відділу надійшла заява стягувана про залишення за собою майна, яке не було реалізовано на прилюдних торгах згідно до ч.І ст.49 Закону України «Про іпотеку».

13.05.2020 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу 44/100 частини домоволодіння загальною площею 136,2 кв.м.за адресою: АДРЕСА_3 .

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

16.11.2021 р. державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме: 44/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , про що . винесено відповідну постанову.

Відповідно до відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.02.2023 року, в 14/100 частинах, які належать ОСОБА_3 на підставі договору міни, р.№ 457 від 02.04.2011, виданим приватним нотаріусом Джулай С.В., та в 44/100 частинах, які належать ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 12756399, виданого 13.11.2013 року, державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно актового запису про народження № 46 від 05.01.2016 р. неповнолітня особа, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не являється боржником за виконавчим провадження та має право власності на 14/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

17.11.2023 державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця на адресу Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна, а саме: 44/100 частини Домоволодіння АДРЕСА_1 , які входять до складу житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстрована неповнолітня особа.

26.12.2023 на адресу відділу надійшла відповідь Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якої відсутні законні підстави для підготовки відповідного розпорядження відділом забезпечення діяльності органу опіки та піклування, оскільки при здійсненні своїх повноважень вони повинні діяти виключно в інтересах дитини.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає не з моменту підписання договору купівлі-продажу, чи отримання майна в інший спосіб передбачений законодавством, а з моменту державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року N 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі №718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866, на які послалася Суворовська районна адміністрація, надаючи відповідь на запит суду щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПУ України.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Звертаючись з поданням, приватним виконавцем не дотримано порядку, який є передумовою звернення до суду, зокрема, не надано доказів звернення з заявою до органу опіки та піклування та відповідно отримання ним відповіді як суб`єкта звернення з метою існування підстав вирішення питання судом, тому у задоволенні подання слід відмовити саме з цих підстав. Крім того, до подання не долучено відомостей, які є необхідними для вирішення подання, а саме: чи є спірне приміщення єдиним місцем проживання дитини, чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків, яке може використовуватись як постійне місце проживання.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не вбачає підстав для підтвердження положень закону для реалізації домоволодіння на прилюдних торгах, в якому право користування належить малолітній дитині, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 81,89,258- 261,268,353,354,440 ЦПК України,ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

Подання Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Савченко Світлани Володимирівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15 ти денний строк з дня складення повної ухвали.

Ухвала складена та підписана 08.04.2024 року.

Суддя: Аліна С.С.