Справа № 453/94/23 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/3468/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртранснафта» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

17 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк на звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, визнати протиправним та скасувати наказ в.о. генерального директора акціонерного товариства (далі АТ) «Укртранснафта» Кость І.Ю. від 27 лютого 2020 року №196-К з кадрових питань про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» з 28 лютого 2020 року та стягнути з АТ «Укртранснафта» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що з 02 січня 2001 року по 28 лютого 2020 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укртранснафта» та працював на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

28 лютого 2020 року його звільнено з посади слюсаря з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників.

З даним наказом №196-К від 27 лютого 2020 року позивач ознайомився 28 лютого 2020 року. Підставою звільнення в наказі вказано: наказ АТ «Укртранснафта» від 17 грудня 2019 року №593-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління експлуатацією нафтотранспортної системи»; попередження про скорочення посади та наступне звільнення від 24 грудня 2019 року №26-03-93/9/5674-19; акт ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» від 26 грудня 2019 року «Про ознайомлення з попередженням про скорочення посади та наступне звільнення»; подання на звільнення від 07 лютого 2020 року №26-03/9/581-20; лист первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів від 25 лютого 2020 року №ПК-25/02-11. Крім того, у п.3 даного наказу вказано: «Вивести із штатного розпису працівників механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» посаду слюсар з ремонту технологічних установок 5 розряду 1 одиницю».

Позивач зазначає, що відповідач в порушення норм трудового законодавства, зокрема ч.3 ст.49-2 КЗпП України, не надав йому повної та достовірної інформації про всі вакантні посади, хоча в період звільнення такі вакансії були, крім того, в порушення вимог ст.42 КЗпП України, не надано право скористатися переважним правом залишитись на роботі як працівнику з безперервним стажем роботи на підприємстві. Тому, вважає що АТ «Укртранснафта» незаконно його звільнило, оскільки підстави для його законного звільнення відсутні, відтак, він змушений звернутись до суду з позовом за захистом свого права на працю.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Щодо пропуску строку на звернення до суду, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, позивач зазначає, що такий було пропущено з поважних причин, оскільки він проходив тривалий курс лікування і за станом здоров`я не мав можливості звернутися до суду за захистом своїх прав.

Наголошує, що на підтвердження вказаної обставини надав суду докази проходження ним курсу лікування у медичних закладах (медичні виписки, що містяться у матеріалах справи), яким суд не дав належної оцінки.

Зауважує, що судом першої інстанції фактично проігноровано положення постанов Кабінету Міністрів України щодо встановлення та території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, який діяв з 12 березня 2020 року до часу звернення до суду із вказаним позовом і був у причинному зв`язку з його станом здоров`я.

Зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте без урахування його позиції по справі, судом не взято до уваги подані ним письмові пояснення, клопотання, що призвело до порушення його прав.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не було витребувано штатний розпис за період з 17 грудня 2019 року по 27 лютого 2020 року, про що він неодноразово клопотав.

Наголошує, що судом не досліджувалось питання порядку переважного права щодо залишення на роботі, передбаченого ст.42 КЗпП України.

На переконання позивача, у протоколі від 17 грудня 2019 року комісія при визначенні осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, керується не вимогами статті 42 КЗпП України, а посилається на високий рівень громадської свідомості та людські якості працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Укртранснафта» висловив свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 02 січня 2001 року до 27 лютого 2020 року працював у ВАТ «Укртранснафта» на посаді слюсаря-ремонтника 3-го розряду в механічно-технологічній дільниці. 01.10.2011 року прийнятий слюсарем ремонтником 4-го розряду в МТД ЛВДС «Сколе» в порядку переведення з ЛВДС «Сколе». 16.11.2018 року переведений слюсарем з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» (а.с.12-16 т.1).

14 січня 2019 року АТ «Укртранснафта» звернулось до Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» з листом №26-00/6/157 від 14 січня 2019 року, яким інформувало про можливе скорочення чисельності і штату працівників за окремими функціональними напрямками та зміни істотних умов праці працівників АТ «Укртранснафта» в головному офісі (м. Київ) та територіальних офісах (м. Львів, м. Кременчук та м. Одеса) товариства та виробничих підрозділах (ЛВДС, НПС, БВО, в тому числі Лінійної виробничо-диспетчерської станції «Сколе») (а.с.56 т.1).

За результатами розгляду листа №26-00/6/157 від 14 січня 2019 року на засіданні Об`єднаної профспілкової організації АТ «Укртранснафта», 30 січня 2019 року прийнято рішення взяти до відома інформацію про можливе скорочення чисельності і штату працівників за окремими функціональними напрямками та зміни істотних умов праці працівників АТ «Укртранснафта», адміністрації АТ «Укртранснафта» вирішити питання максимального забезпечення робочими місцями в товаристві працівників, які підлягають скороченню, шляхом їх переведення на вакантні посади, а також неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України, Галузевої угоди та Колективного договору товариства при проведенні звільнень працівників, протокол №004 від 30 січня 2019 року (а.с.57 т.1).

Згідно з протоколом засідання комісії від 17 грудня 2019 року вирішено: 1) переважне право залишення на роботі відповідно до ст.42 КЗпП України надати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як працівникам з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, професійною підготовкою за відповідним напрямком; 2) попередити про скорочення посади та наступне звільнення через 2 місяці з моменту ознайомлення з попередженням слюсарів з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як працівників з меншою продуктивністю праці та меншими знаннями (нижчою кваліфікацією) щодо здійснення ними обслуговування, налагодження та ремонту основного нафтового та допоміжного обладнання механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» (а.с.71-73 т.1).

Наказом генерального директора АТ «Укртранснафта» від 17 грудня 2019 року №593-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» скорочено окремі посади функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління транспортним забезпеченням» з додатками №№1, 2, 3 (а.с.58-64 т.1).

26.12.2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з попередженням від 24 грудня 2019 року №26-03-93/9/5767-19 про скорочення посади та наступне звільнення через 2 місяці з моменту ознайомлення з даним попередженням (а.с.11 т.1).

Одночасно, АТ «Укртранснафта» проінформувало позивача про відсутність підходящої роботи та відповідних вакантних посад. Позивача також повідомлено про те, що з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору йому будуть запропоновані всі вакантні посади (інша підходяща робота), які з`являться в товаристві протягом цього періоду.

АТ «Укртранснафта» звернулось з поданням №26-03/9/513-20 від 07 лютого 2020 року до голови первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів щодо надання згоди на звільнення позивача у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, яка надала згоду на звільнення позивача, що підтверджується листом №ПК-25/02-11 від 25 лютого 2020 року (а.с.67-68 т.1).

Наказом в.о. генерального директора АТ «Укртранснафта» Кость І.Ю. №196-К від 27 лютого 2020 року «З кадрових питань» ОСОБА_1 звільнено з посади слюсаря з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укратранснафта», у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

З наказом ОСОБА_1 ознайомився та отримав його копію 28 лютого 2020 року під розписку (а.с.10 т.1).

Підставою звільнення ОСОБА_1 в оспорюваному наказі зазначено: наказ АТ «Укртранснафта» від 17 грудня 2019 року №593-К «Про скорочення окремих посад функціонального напрямку АТ «Укртранснафта» «Управління експлуатацією нафтотранспортної системи»; попередження про скорочення посади та наступне звільнення від 24 грудня 2019 року №26-03-93/9/5667-19; подання на звільнення від 07.02.2020 року №26-03/9/513/20; лист первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів від 25 лютого 2020 року №ПК-25/02-11.

Крім того, у п.3 даного наказу вказано: «Вивести із штатного розпису працівників механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта» посаду слюсар з ремонту технологічних установок 5 розряду 1 одиницю».

Заперечуючи щодо позову, вважаючи звільнення ОСОБА_1 таким, що проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, представник АТ «Укртранснафта» ствердив, що за період з 17 грудня 2019 року до 27 лютого 2020 року прийом на роботу не здійснювався, у зв`язку з відсутністю вакантних посад в АТ «Укртранснафта», на підтвердження чого надав суду інформаційну довідку №26-03/48 від 01 березня 2023 року (а.с.70 т.1).

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду із заявленими вимогами, і не наведено причин, які можна було б визнати поважними, для його поновлення.

Однак, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (п.73), від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (п.80), від 05 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (п.61), №522/2201/15-ц (п.62) та №522/2110/15-ц (п.61), від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12 (п.71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (п.134), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (п.51), від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17-ц (п.28), від 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19 (п.57), від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 (п.129), від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц (п.53).

Отже, первинно, суд повинен з`ясувати, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104-111 ЦК України, статтях 62-66, 79-92 ГК України. Згідно з цими нормами, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Положеннями частин другої, третьої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У позовній заяві позивач не заперечував, що 26 грудня 2019 року отримав попередження про скорочення посади та наступне звільнення.

Вказане попередження повністю відповідає вимогам ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки в ньому персонально попереджено позивача про скорочення посади та наступне звільнення через 2 місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення, позивача було проінформовано про відсутність підходящої роботи та відповідних вакантних посад в АТ «Укртранснафта». Разом з тим, товариство взяло на себе обов`язок невідкладно повідомити позивача про іншу роботу за вакантними посадами в АТ «Укртранснафта», які будуть виникати в процесі виробничої діяльності у період з 26 грудня 2019 року до дня розірвання трудового договору.

З моменту попередження позивача і до дати його звільнення в товаристві не виникли вакантні посади і прийом персоналу до товариства не здійснювався.

Наведене підтверджується інформаційною довідкою АТ «Укртранснафта» №26-03/48 від 01 березня 2023 року (а.с.70 зворот т.1) та не було спростовано позивачем іншими належними доказами.

Отже, якщо на момент скорочення працівника немає вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати йому іншу роботу та звільняє. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 оку у справі №6-1264цс17. Зазначені положення також містяться у правових висновках Верховного Суду в постанові від 26 вересня 2019 року у справі №285/1024/17.

З огляду на відсутність вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача, товариство не могло пропонувати чи інформувати позивача про посади, яких фактично не існувало.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст.43 КЗпП).

Відповідно до статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно з частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року №6-104цс14, від 01 липня 2015 року у справі №703цс15, у постанові Верховного Суду 20 червня 2019 року у справі №226/1664/18 (провадження №61-6930св19).

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 був членом профспілки АТ «Укртранснафта».

07 лютого 2020 року АТ «Укртранснафта» звернулось із поданням №26-03/9/513-20 до голови первинної профспілкової організації АТ «Укртранснафта» м. Львів щодо надання згоди на звільнення позивача у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, яка надала згоду на звільнення позивача, що підтверджується листом №ПК-25/02-11 від 25 лютого 2020 року.

З наведеного слід дійти висновку, що відповідачем не було допущено порушень вимог ч.ч.1, 7 ст.43 КЗпП України, оскільки звільнення позивача відбулось за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої був позивач.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку працівникам (ч.2 ст.42 КЗпП України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина.

Матеріалами справи стверджується, що питання переважного права залишення на роботі працівників було предметом розгляду на засіданні комісії 17 грудня 2019 року, на якому було вирішено: 1) переважне право залишення на роботі відповідно до ст.42 КЗпП України надати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як працівникам з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, професійною підготовкою за відповідним напрямком; 2) попередити про скорочення посади та наступне звільнення через 2 місяці з моменту ознайомлення з попередженням слюсарів з ремонту технологічних установок 5-го розряду механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе» ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як працівників з меншою продуктивністю праці та меншими знаннями (нижчою кваліфікацією) щодо здійснення ними обслуговування, налагодження та ремонту основного нафтового та допоміжного обладнання механо-технологічної дільниці ЛВДС «Сколе».

Доводи позивача про те, що розгляд комісією питання переважного права залишення на роботі фактично не відбувався і проведення порівняльного аналізу та визначення продуктивності праці та кваліфікації працівників не проводився, колегією суддів відхиляються, як такі що спростовуються вищенаведеними обставинами.

Покликання в протоколі на майбутні обставини, а саме, на те, що «Слюсар з РТУ 5-го розряду ОСОБА_8 перебував на лікарняному з 09.01.2020 року з подальшим звільненням за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності», не впливає на визначення переважного права залишення на роботі осіб з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, професійною підготовкою за відповідним напрямком. Окрім того, ОСОБА_8 не був визначений серед осіб, які підлягали залишенню на роботі.

Установивши, що позивач був належним чином повідомлений про скорочення своєї посади та наступне звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, а також проінформований про відсутність підходящої роботи та вакантних посад в товаристві, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, а отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити за безпідставністю, а не за спливом строку позовної давності, в даному випадку строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо підстав для відмови в позові у редакції цієї постанови.

В решті, зокрема, в частині висновку суду по суті вирішення даного спору про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , підстав для зміни чи скасування рішення немає, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 квітня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич