КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5654/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Осадчої Анни Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року у складі судді Яровенко Н.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та встановлення участі у вихованні та спілкуванні з онуком,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та встановлення участі у вихованні та спілкуванні з онуком, в якому просили:

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі способи участі: щомісяця перший, третій та за наявності п`ятий тиждень з п`ятниці по понеділок проводити час з дитиною за місцем свого проживання за місцем знаходження та проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; один тиждень під час зимових канікул, один тиждень під час весняних канікул, 45 днів під час літніх канікул та один тиждень під час осінніх канікул.

Позов обґрунтовано тим, що позивачі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2012 року. Від першого шлюбу у ОСОБА_2 був син ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_5 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_6 - онук ОСОБА_2 та ОСОБА_3

26 листопада 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було підписано договір про встановлення місця проживання, виховання та утримання дитини, яким був встановлений час спілкування батька з дитиною та під час даного спілкування з дитиною могли спілкуватися і баба з дідом.

13 грудня 2019 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивачів - ОСОБА_5 помер. Після смерті батька дитини, відповідач почала перешкоджати спілкуванню позивачів з онуком. Відповідач змінила номер телефону та почала переховувати онука від баби та діда, знехтувала законним правами позивачі на спілкування з онуком.

Позивачі неодноразово намагалися домовитися з відповідачем з приводу матеріальної допомоги онуку та встановлення часу спілкування з ним, через підписання нотаріального договору, але відповідач перестала відповідати на дзвінки та взагалі контактувати з позивачами. Позивачі не бачили онука з 29 березня 2020 року, але на протязі всього часу намагалися домовитися з відповідачем щодо спілкування з дитиною та виїзду дитини за кордон на час літніх канікул. Фактично відповідач своїми діями позбавила позивачів можливості, як баби та діда, який не позбавлені прав, бачити, спілкуватися, приймати участь у вихованні онука, займатися духовним розвитком онука, матеріально підтримувати його.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задоволено частково. Встановлено ОСОБА_2 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: особисті побачення кожну першу, третю, п`яту неділю місяця з 10:00 до 19:00 години, за місцем проживання дитини; два тижні протягом літніх канікул за місцем поживання дитини або за адресою місця проживання ОСОБА_2 , якщо це не шкодить здоров`ю, правам та інтересам дитини. У разі перебування дитини за місцем проживання ОСОБА_2 , на останню покладається обов`язок забезпечувати дитину окремим спальним місцем, належним санітарно-гігієнічним доглядом та харчуванням, а також медичним доглядом, у разі необхідності, про що негайно повідомляти ОСОБА_1 . Визначений час - два тижні протягом літніх канікул, має бути погоджений ОСОБА_2 із ОСОБА_1 у письмовому вигляді, за допомогою, в тому числі але не виключаючи, месенджерів телефонного зв`язку (Viber, WhatsApp, Telegram), електронної пошти та інших засобів, які дозволяють фіксування переписки, до 01 червня кожного року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Осадча А.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачкою не доведено факту, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 .

Посилається на те, що жодних доказів вчинення відповідачем перешкод в спілкуванні ОСОБА_2 з онуком суду не надано, відтак в зазначеній частині позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності.

Вказує, що в ході розгляду справи судом не було встановлено обставини, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд прийшов до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво важливих потреб, зростанню піж опікою і відповідальністю як батьків, так і баби, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Вважає, що обставини визнані судом встановленими не є дійсними обставинами справи, судом не в повній мірі досліджено усі докази, а головне не враховано інтереси дитини.

Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2021 року по справі №754/16432/20 суд зобов`язав відповідача надавати дитину для побачення з позивачем кожної першої суботи з 12:00 до 18:00. На виконання цієї постанови 03 липня 2021 року відбулась зустріч позивачки із онуком у присутності матері. Після зустрічі дитина почала вести дивно та замкнено, почалися постійні перепади у настрої, у зв`язку із чим відповідачка звернулася до психолога у центр «Відновлення». За результатами психологічного обстеження дитини психологом центру «Відновлення» було надано психологічний висновок. У висновку психолог зазначив: «За умов необхідного спілкування ОСОБА_7 , таке спілкування рекомендовано проводити в присутності матері та під її наглядом, а також у визначений матір'ю час. Це зменшить ступінь травматизації для дитини». Однак, судом не надано жодної оцінки цьому доказу.

Зазначено, що судом не було досліджено думку дитини, службою також не надано жодних пояснень та доказів.

Окрім цього, судом першої інстанції самостійно вирішено збільшити проміжок часу для зустрічі з пів дня на цілий день, при цьому у суду відсутня інформація про режим дитини, про її додаткові гуртки та заняття.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Жданову О.В. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Як убачається зі справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 23957 від 18.12.2014 та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 . Батько дитини - ОСОБА_5 , мати дитини - ОСОБА_1 (а.с. 18 т.1).

З 13.07.2013 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2019 розірвано (а.с. 26-29 т.1).

26.11.2019 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір про встановлення місяця проживання, виховання та утримання дитини. Даним договором визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю, встановлено участь батька у вихованні та спілкуванні з сином та порядок утримання дитини (а.с. 30-31 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 5492 від 02.04.2020 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 32 т.1).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , та бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 , дана обставина не заперечується жодною із сторін.

22.05.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 230 від 22.05.2012 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с. 15 т.1).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.07.2022 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_2 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, ОСОБА_4 : кожну першу, третю, п`яту неділю місяця з 15.00 год. до 19.00 год.; два тижні під час літніх канікул. Зустрічі проводити враховуючи інтереси дитини та бажання дитини (а.с. 117-120 т.2).

Крім того, у справі наявний психологічний висновок центру «Відновлення» від 15.07.2021 за результатами обстеження було встановлено, що ОСОБА_6 має стабільний позитивний емоційний фон. Дитина розвинута відповідно до психофізіологічного віку. Для збереження стабільного емоційного стану дитини та цілісності психіки, рекомендується її постійне проживання та знаходження в умовах однієї родини (з матір`ю), що забезпечить дитині відчуття безпеки, стабільності та дозволить виробити єдину систему правил та поведінки. За наслідками психологічної діагностики та інформації наданої матір`ю про бажання ОСОБА_8 про проводження з дитиною 50 відсотків часу, рекомендовано обмежити спілкування з ОСОБА_9 , враховуючи страх та негативне відношення ОСОБА_10 до неї. За умов необхідного спілкування ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , таке спілкування рекомендовано проводити в присутності матері та під її наглядом, а також у визначений матір`ю час. Це зменшить ступінь травматизації для дитини, оскільки виявлено, що по відношенню до матері сформована стабільна та безпечна прив`язаність (а.с. 18-20 т.2).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановивши регламент зустрічі з онуком, суд першої інстанцій взяв до уваги малолітній вік ОСОБА_4 , необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, тривалість проживання з матір`ю, відсутність тривалого спілкування з бабусею, на момент ухвалення рішення проживання дитини за кордоном.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Kruskic v. Croatia" від 25 листопада 2014 року, § 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність" (рішення ЄСПЛ у справі "Bogo№osovy v. Russia" від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі "Швець проти України" ("Shvets v. Ukrai№e", заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" ("Mamchur v. Ukrai№e", заява № 10383/09, пункт 100).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20) зазначено, у тому числі, те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з бабою.

Вказані за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні відносини та відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та виховання малолітньої дитини, однак сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами не може слугувати підставою для обмеження у спілкуванні.

При цьому судом обґрунтовано взято до уваги що ОСОБА_3 не є батьком чи усиновлювачем померлого ОСОБА_5 , а отже не має законних підстав вимагати усунення перешкод у спілкуванні з онуком та встановлення участі у спілкуванні з ним.

Визначаючи ОСОБА_2 спосіб побачення з дитиною у вигляді особистих побачень кожну першу, третю, п`яту неділю місяця з 10:00 до 19:00 години, за місцем проживання дитини; два тижні протягом літніх канікул за місцем поживання дитини або за адресою місця проживання ОСОБА_2 , якщо це не шкодить здоров`ю, правам та інтересам дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував, що позивачка протягом тривалого часу не бачила дитину та не спілкувалася з нею, за цей час дитина відділилась від неї та не може мати стійкого психоемоційного зв`язку, в такому випадку, встановлення довірливих стосунків з дитиною має бути поступовим.

При цьому, визначаючи конкретний графік побачень з онуком, суд першої інстанції збільшив кількість часу, визначеного у висновку органу опіки й піклування, з 10 до 19 годин місяця, та збільшив саму періодичність таких побачень - кожну першу, третю, п`яту неділю місяця, і таким чином врахував інтереси позивачки, яка прагне спілкуватися з онуком та приймати участь у його вихованні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, які є оціночними судженнями відповідачки, щодо визначеного судом графіку побачень баби з онуком.

При цьому не приймаються до уваги доводи про не надання оцінки судом висновку центру «Відновлення» від 15.07.2021, де психолог зазначив: «За умов необхідного спілкування ОСОБА_7 , таке спілкування рекомендовано проводити в присутності матері та під її наглядом, а також у визначений матір'ю час. Це зменшить ступінь травматизації для дитини».

Такі доводи є безпідставними, оскільки сам по собі висновок носить рекомендаційний характер та не може слугувати вказівкою суду для вчинення певний дій, а також не є єдиним доказом, який у сукупності з іншими давав би підстави для скасування рішення суду.

З урахуванням віку дитини, правові підстави до заслуховування її думки у судовому засіданні відсутні, тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в зазначеній частині.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цілому, апеляційний суд враховує, що у даному випадку необхідно керуватися виключно якнайкращими інтересами дитини, яка має право на побачення та спілкування з бабаю, що відповідає вимогам закону, проте забезпечення цього права повинно узгоджуватися з інтересами самої малолітньої дитини.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, а також іншими членами сім`ї, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд наголошує, що позивач не позбавлений можливості у разі зміни обставин, які мають істотне значення у справі, вирішити питання про зміну порядку та способу участі у вихованні онука.

З урахуванням установлених у цій справі обставин, апеляційним судом не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а зроблені судом висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, яка є сталою та сформованою. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Осадчої Анни Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: