Справа № 727/3755/24
Провадження № 2-з/727/42/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Чебан В.М. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до пред`явлення позову до суду, -

В С Т А Н О В И В:

11.04.2024 року в інтересах ОСОБА_1 , до суду звернулась його представник ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до пред`явлення позову до суду.

У поданій заяві просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що протягом десяти днів після винесення вказаної ухвали позивачем ОСОБА_1 буде подано позовна заява про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння як співвласника 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , його вселення у вищевказану квартиру та відшкодування моральної шкоди.

Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачці ОСОБА_3 в будь-який спосіб відчужити спірну квартиру АДРЕСА_1 , що обмежить позивача у його праві володіння та користування зазначеною квартирою.

Вважає, що лише зазначений ним захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру спроможний забезпечити в подальшому фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 статті 150 ЦПК України містить вичерпний перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, Dћiniж against Croatia (Джиніч проти Хорватії) , № 38359/13, п.п. 61-62 та Karahasanoglu v. Turkey (Карагасаноглу проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього; заборони вчиняти певні дії. Заборона відповідачеві вчиняти певні дії є видом забезпечення позову, яка спрямована проти активних учинків відповідача, що можуть ускладнити виконання рішення суду.

Згідно роз`яснень, що надані в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що між сторонами дійсно виник спір щодо вказаної квартири АДРЕСА_1 , існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем вказаного майна, враховуючи характер заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне частково забезпечити позов шляхом накладення заборони вчиняти дії, направлені на відчуження спірної квартири.

Застосування саме такого заходу забезпечення позову, на думку суду, належним чином запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім цього, на переконання суду, саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

У задоволенні решти вимог заяви слід відмовити, виходячи в тому числі з роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до яких вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

А також, суд враховує положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують принцип непорушності права власності.

Водночас, накладення судом заборони відчуження майна може забезпечити виконання рішення суду у разі задоволення позову та не призведе до порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, застосування такого заходу забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд, вважає, що заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до пред`явлення позову до суду підлягає частковому задоволенню, а саме суд вважає за необхідне забезпечити вказаний позов шляхом накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст. 149- 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до пред`явлення позову до суду- задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, загальною площею 45,10 кв.м, житловою площею 27,80 кв.м.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали надіслати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , для подальшого звернення її до виконання до Центру надання адміністративних послуг м. Чернівці (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7) та Відділу з питань державної реєстрації речових прав організаційно юридичного управління Чернівецької міської ради (м. Чернівці вул. Кохановського, 7).

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали суду направити сторонам.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: