провадження №: 2-з/752/71/24
У Х В А Л А

Іменем України

14.02.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, знаття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, знаття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, знаття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора.

У лютому 2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, втому числі особам, які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, крім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, вносити зміни до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Подану заяву позивач обґрунтовує тим, що до вирішення спору за позовною заявою відповідач має намір звернути стягнення на квартиру, в позасудовому порядку, оскільки, записи про іпотеку та заборону, що оскаржуються, досі не припинені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, а виконання рішення суду може бути суттєво ускладненим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу вимог своєї заяви, вважає необхідним задовольнити заяву, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. 2, 11,12 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.01.2019 у справі N 915/870/18.

В даному випадку, як підстава вжиття заходів забезпечення позову мають досліджуватись обставини, що свідчать про те, що невжиття таких заходів істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Такої ж правої позиції дотримується об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 15 липня 2022 року по справі № 910/4445/21 прийшла до висновку про те, що у спорі про скасування наказу Міністерства юстиції України заборона вчинення реєстраційних дій є зрозумілим, самодостатнім та передбаченим законом заходом забезпечення позову.

Позивач просить суд заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, крім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, вносити зміни до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

З аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.

Суд зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, і такий захід забезпечення позову не вирішує наявності будь-якого права. Крім того, вказаний спосіб забезпечення позову покликаний на період вирішення спору по суті зупинити вчинення дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в разі задоволення позову з огляду на предмет спору, правову природу спірних правовідносин. Зокрема, відчуження майна третім особам зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати процедуру захисту свого права як власника нерухомого майна, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним.

При цьому, заявлений захід забезпечення позову, виходячи зі змісту заявлених вимог, не є тотожним самим заявленим позовним вимогам.

Отже у разі, якщо до закінчення розгляду справи нерухоме майно у позасудовому порядку буде відчужено майно третім особам, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить або взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» № 475/97- ВР від 17.07.97 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4,7, 11 до Конвенції.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про наявність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 259-261 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутності права іпотекодержателя, визнання іпотеки припиненою та скасування її державної реєстрації, знаття заборони відчуження та скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, крім Міністерства юстиції України, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, вносити зміни до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Ю.Ю.Мазур