КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 368/371/23

номер провадження №22-ц/824/4292/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: прокуратур Федоренко О.П. ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Ігоря Грабця

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року /суддя Кириченко В.І./

у справі за позовом Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду та просив витребувати на користь держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київській області земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером :03:302:0223 з незаконного володіння ОСОБА_3 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 101-115/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури І. Грабець звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_4 на час отримання спірної земельної ділянки на території Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації, вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Судом першої інстанції помилково взято до уваги архівний витяг відділу Обухівської районної державної адміністрації від 08.07.2022 р., у якому наведено інформацію про те, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012 передано у власність ОСОБА_4 інші земельні ділянки загальною площею 0,72 га для індивідуального будівництва на території Стайківського сільської ради за межами населеного пункту, оскільки він містить технічні помилки. Архівний витяг не відповідає дійсному змісту розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012 р., в частині кількості громадян, яким відводились у власність земельні ділянки, їх площ та цільового призначення. Судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що саме на підставі даного розпорядження ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №337363 на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :03:302:0223, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, на території Стайківської сільської ради.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012, ОСОБА_4 передано із земель Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, про що видано державний акт на право власності серії ЯИ №337363, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03914 від 29.10.2012 з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки :03:302:0223.

У подальшому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину №1-600 від 19.08.2022 власником вказаної земельної ділянки став ОСОБА_3 , про що державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 64549062 від 19.08.2022.

Також встановлено, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації № 1708 від 03.12.2010, ОСОБА_4 передано із земель Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, про що останній видано державний акт на право власності серії ЯЛ №585392 з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки :04:010:0125.

Згідно архівного витягу від 8.07.2022 року розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012 затверджено проект із землеустрою відведення земельних ділянок громадянам та передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,72 га і ОСОБА_4 передано у власність із земель Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області земельну ділянку без зазначення її площі для індивідуального будівництва на території Стайківської сільської ради за межами населеного пункту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначав, що у прокуратури відсутні підстави для представництва у цій справі, оскільки захист інтересів держави має здійснювати уповноважений орган - Ржищівська міська рада. Натомість остання не наділена повноваженнями довільно делегувати свої повноваження органу прокуратури, у тому числі права на звернення до суду від її імені. У зв`язку з вищевикладеним, наявні підстави вважати, що прокурор, при зверненні з позовом, належним чином не обґрунтував та не довів підстав для представництва ним інтересів держави у даній справі.

Також суд першої інстанції вказував, що оскільки прокурором поданий позов в інтересах держави, яка виступає у судовому процесі в особі уповноваженого органу щодо об`єкту спору, строк позовної давності відліковується з моменту, коли саме держава в особі вказаного органу дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Вибуття земельної ділянки загальною площею 0,12 га, розташованої на території Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області з кадастровим номером :03:302:0223, яка була передана у власність ОСОБА_4 відбулося на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації №572 від 05.10.2012p., тобто більше десяти років тому.

При цьому, прокурором не було наведено достатніх аргументів на користь того, що Ржищівська міська рада (або попередній розпорядник майна - Кагарлицька РДА) не тільки не знали, але і не могли довідатися про незаконність вибуття зазначеної земельної ділянки.

Також, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України прокурор не довів, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва яка розташована на території Стайківської сільської ради, і що при цьому було не дотримано положення про передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України - один раз по кожному виду використання, що підлягає доказуванню відповідно до вказаних вище положень ЗК України які діяли на час виникнення правовідносин.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратур» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовами.

Частинами 4, 5 статті 56 Цивільного процесуального кодексу передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.99 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Вищевказаним рішенням передбачено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

У даному позові від імені держави в якості позивача визначено державу, як власника, поза волею якого спірні землі вибули з користування та якого позбавлено можливості розпоряджатись спірною земельною ділянкою, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Так, в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Обухівська окружна прокуратура звернулась з листом від 29.06.2022 № 56-3765вих-22 до Ржищівської міської ради щодо надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення їй спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення (пред`явлення позову тощо) та про надання інформації про вжиття таких заходів, або повідомлення про неможливість звернення до суду з вказаних питань із належним обґрунтуванням відповідних причин.

Листом № 02-02-09/1344 від 27.07.2022 Ржищівська міська рада повідомила про відсутність можливості вжиття заходів представницького характеру у зв`язку з відсутністю належного фінансування та просила прокуратуру вжити заходів представницького характеру. /а.с.37/

Сам факт не звернення до суду Ржищівської міської ради Обухівського району Київській області з позовом в інтересах держави, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями сільськогосподарського призначення, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київській області та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Вказана обставина також надає прокурору додаткові підстави на звернення до суду за захистом порушених інтересів держави.

Окрім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 (справа № 806/1000/17), від 10.05.2018 (справа № 910/18283/17), від 17.10.2018 (справа №910/1 1919/17) не здійснення захисту проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З огляду на викладене, Обухівська окружна прокуратура відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» правомірно звернулась до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київській області.

Крім того, позовна заява про витребування земельної ділянки із приватної власності у державну власність безумовно становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Оцінюючи пропорційність втручання держави, суд вказує на те, що ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Натомість, відповідач набув право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності на землю стало можливим у результаті прийняття розпорядження Кагарлицькою районною державною адміністрацією.

Отже, умови пропорційності в даному випадку суд рахує дотриманими.

Положеннями ст. 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України.

Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального садівництва - не більше 0,12 гектарів.

Визначений ст. 118 Земельного кодексу України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 Земельного кодексу України.

Встановлено, що розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації за № 572 від 05.10.2012, ОСОБА_4 передано із земель Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, про що видано державний акт на право власності серії ЯИ №337363, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03914 від 29.10.2012 з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки :03:302:0223.

У подальшому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину №1-600 від 19.08.2022 власником вказаної земельної ділянки став ОСОБА_3 , про що державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 64549062 від 19.08.2022.

Також встановлено, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації за № 1708 від 03.12.2010 ОСОБА_4 передано із земель Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, про що останній видано державний акт на право власності серії ЯЛ №585392 з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки :04:010:0125.

Зазначене підтверджує, що ОСОБА_4 на час отримання спірної земельної ділянки на території Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації, вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Таким чином, ОСОБА_4 набуто у приватну власність оспорювану земельну ділянку, із земель державної власності (яка наразі відносяться до комунальної власності Ржищівська міська рада) у порушення вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, оскільки нею вже було використано право на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання.

Отже, оспорювана земельна ділянка вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності внаслідок повторного незаконного використання ОСОБА_4 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, шляхом отримання державного акту на неї, тобто поза волею власника цих земельних ділянок, яким на даний час є Ржищівська міська рада Обухівського району Київській області.

Вказане свідчить про те, що Кагарлицька районна державна адміністрація не перевірила при зверненні ОСОБА_4 до зазначеного органу, а остання не повідомила цей орган, що вже раніше скористалася своїм правом на безоплатну приватизації земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Статтею 393 Цивільного кодексу України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно зі ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :03:302:0223 незаконно передана у власність ОСОБА_4 на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації № 572 від 05.10.2012, у зв`язку з чим останнє є незаконним в силу вищезазначених норм законодавства.

Оскільки зазначене розпорядження суперечить вимогам закону, тому отримана у приватну власність земельна ділянка підлягає поверненню належному власнику.

Згідно із ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 Цивільного кодексу України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство видокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України (у чинній редакції), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У свою чергу, Ржищівська міська територіальна громада утворена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» від 12.06.2020 № 715-р, шляхом об`єднання Ржищівської, Балико-Щучинської, Великоприцьківська, Гребенівської, Кузьминецької, Півецької, Стайківської, Стрітівської, Яблунівської громад Кагарлицького району та Грушівської, Малобукринської, Піївської громад Миронівського району Київської області.

Згідно пп. 4) п. 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.

Згідно п. 24 Прикінцевих та Перехідних положень до Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

З огляду на вищевикладене, вбачається порушення інтересів держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області, як законного власника та розпорядника земель сільськогосподарського призначення в межах територіальної громади.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 вказала, що визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку державі та для її витребування.

Крім того, згідно останнього правового висновку, викладеного в п. 72 постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 372/770/19, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).

Аналогічний правовий висновок щодо ефективного способу захисту підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

З огляду на вищевикладене, вірним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є витребування на користь держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :03:302:0223.

Як зазначено вище, право власності на спірну земельну ділянку належить державі в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області, а тому оспорювану земельну ділянку слід витребувати на користь останньої з незаконного володіння ОСОБА_3 .

Стосовно строку позовної давності, судом першої інстанції також зроблено невірні висновки.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 у справі № 522/16570/15-ц право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а таке положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є лише положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

На момент відведення спірної земельної ділянки у власність фізичним особам ані Кагарлицька районна державна адміністрація внаслідок неналежного виконання визначених ЗК України повноважень щодо передачі земельної ділянки у власність не знала, а ні тим більше Ржищівська міська рада, яка на цей час є належним розпорядником спірних земельних ділянок, не могла знати про порушення свого права внаслідок прийняття оспорюваного розпорядження.

Так, про порушення інтересів держави прокурору стало відомо лише після отримання інформації від Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12.10.2021 № 163/01-16, якою виявлено факт повторного використання особою права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного цільового призначення, та подальшої перевірки прокуратурою вказаної інформації.

Враховуючи викладене, зважаючи, що встановити порушення законодавства без дослідження всіх вищевказаних документів є неможливим, строк позовної давності на звернення прокурора до суду не був пропущений.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Стягненню з ОСОБА_3 на користь Обухівської окружної прокуратури за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає 2684 гривні, апеляційної інстанції 4026 гривні.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Ігоря Грабця на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року - задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року - скасувати.

Позов Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки, - задовольнити.

Витребувати на користь держави в особі Ржищівської міської ради Обухівського району Київській області земельну ділянку площею 0,12 га, з кадастровим номером :03:302:0223 з незаконного володіння ОСОБА_3 .

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь Обухівської окружної прокуратури // 2684 гривні.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь Обухівської окружної прокуратури // 4026 гривні.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: