провадження № 22-ц/824/122/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції: Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», подану представником - адвокатом Онішкевичем Михайлом Миколайовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 197 417,32 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 961,26 грн.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що 18 серпня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір № 1/4168849.

Банк свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до договору, виконав у повному обсязі, надавши кредит на споживчі потреби в розмірі 150 000,00 грн, строком з 18 серпня 2021 до 17 серпня 2027 року. Однак відповідач порушив умови кредитного договору, а саме не сплачує кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачує проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте заборгованість не погашено.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 14 липня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 197 417,32 грн, у тому числі: прострочена заборгованість - 20 487,68 грн, строкова заборгованість - 111 222,40 грн, прострочена комісія - 45 000,00 грн, прострочені відсотки - 15 815,75 грн, комісія - 3 750,00 грн, нараховані відсотки - 1 141,49 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2021 року № 1/4168849 в розмірі 181 601,57 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 961,26 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення комісії відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови щодо позовних вимог, АТ «Креді Агріколь Банк», через представника - адвоката Онішкевича М.М., 20 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку направило апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченою комісією, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначив, що згідноз пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на момент укладення кредитного договору, загальні витрати за споживчим кредитом визначено, як витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов?язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, тощо.

Таким чином Закон України «Про споживче кредитування» відносить комісію до загальних витрат на кредитування. Крім того, спеціальний Закон передбачає, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом включає в тому числі комісію.

Пункт 1.4.2 кредитного договору, яким сторони визначили обов?язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, відповідає нормам спеціального закону, а саме Закону України «Про споживче кредитування».

Суд першої інстанції не врахував, що ані Законом України «Про споживче кредитування», ані Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено нікчемності умови кредитного договору про споживчий кредит щодо комісії. Закон України «Про споживче кредитування» дає право банку нараховувати комісію.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на адресу Київського апеляційного суду не надійшов. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою неодноразово було направлено на поштову адресу відповідача, що міститься у матеріалах справи. Поштова кореспонденція направлена на адресу відповідача повернулася до Київського апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу вимог ст. 130,131 ЦПК України є належним повідомленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апелянта в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 серпня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 уклали комплексний договір № 1/4168849.

За умовами п. 1.1 договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 150 000,00 грн строком на 72 місяці з 18 серпня 2021 року до 17 серпня 2027 року включно. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів, визначених графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною).

Відповідно до п. 1.2. договору, кредит надається відповідачу на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 1.4.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Згідно з платіжною інструкцією від 18 серпня 2021 року № 38394653-1 АТ «Креді Агріколь Банк» виконало грошове зобов`язання та перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн.

Позичальник зобов`язувався погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до графіку платежів (п. 2.2 договору). За графіком платежів по кредиту додатку № 1, що є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вбачається, що погашення здійснюються один раз на місяць (30 числа кожного місяця); платежі є ануїтетними; сума щомісячного платежу становить 6 682,53 грн, у тому числі: сума кредиту за договором та проценти за користування кредитом які є для кожного місяця відмінними; 3 750,00 грн комісія обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 14 липня 2023 року за договором № 1/4168849 утворилася заборгованість у розмірі 197 417,32 грн, у тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 111 222,40 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 20 487,68 грн, нараховані відсотки - 1 141,49 грн, нарахована комісія - 3 750,00 грн, прострочені відсотки - 15 815,75 грн, прострочена комісія - 45 000,00 грн.

Відповідно до справи, наданий відповідачу кредит за договором № 1/4168849 є споживчим.

Відмовлячи у позові в частині вимог про стягнення заборгованості за простроченою комісією, суд першої інстанції виходив із того, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, умови пункту 1.4.2 договору є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Докази на підтвердження реального надання банком відповідачу послуг, що обумовлені п. 1.4.2 договору, позивачем не надано, до того ж у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватися безоплатно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення щодо відмови у позові з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.4.2 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення суми комісії є правильними.

Проте апеляційним судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 197 417,32 грн, у тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 111 222,40 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 20 487,68 грн, нараховані відсотки - 1 141,49 грн, нарахована комісія - 3 750,00 грн, прострочені відсотки - 15 815,75 грн, прострочена комісія - 45 000,00 грн.

Поряд з цим, суд першої інстанції ухвалюючи рішення суду і частково задовольняючи позовні вимоги та відмовляючи у стягненні простроченої комісії допустив арифметичні помилки та описки і помилково зазначив суму 15 815,75 грн, як прострочену комісію, замість 45 000,00 грн, зазначивши при цьому суму 45 000, 00 грн. як відсотки, замість вірної суми 15 815,75 грн., а також помилково вказав про стягнення нарахованої комісії у сумі 3 750,00 грн., у задоволення якої відмовив, що в результаті призвело до арифметичної помилки щодо загального розміру заборгованості, яку було стягнуто на користь позивача з відповідача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20 (провадження № 61-7154св22) зазначено, що «рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватно-правова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства».

Касаційний суд зауважив, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).

Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається позивач оскаржує рішення суду лише у частині відмови у задовленні позовних вимог. Відповідач судове рішення не оскаржує.

Апеляційний суд зауважує, що особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. Такий висновок підтримано також у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23).

За таких обставин апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині - без змін, оскільки відмова у стягненні комісії по суті є правильною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості відповідно до норм ст. 269 ЦПК України звернутися до суду першої інстанції з заявою про виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні. Також, суд першої інстанції може з власної ініціативи виправити допущені в рішенні суду описки та арифметичні помилки.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права у оскаржуваній частині, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», подану представником - адвокатом Онішкевичем Михайлом Миколайовичем - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова