Справа № 161/7776/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/304/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.

секретар Ганжа М. І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно паперова фабрика» про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно паперова фабрика» про захист честі, гідності та ділової репутації , відшкодування моральної шкоди.

Покликався на те, що при ознайомленні з текстом відзиву на поданий ним позов до ТзОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про зміну дати та підстав звільнення він дізнався про те, що громадянин ОСОБА_4 , слюсар КВПіФ у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року повідомив заступнику генерального директора ОСОБА_5 недостовірні відомості, які порушують його честь і гідність та спотворюють його образ сумлінного та дисциплінованого працівника і добропорядного громадянина України. У цій пояснювальній записці він повідомив що "…під час наради отримав інструктаж по роботі на висоті, за що розписався в наряді допуску, Ризванюк проігнорував.

На протязі дня займався ревізією пневмосистеми, оформленням дефектних актів. Ризванюк до мене за допомогою не звертався".

Викладений в пояснювальній записці текст є недостовірною інформацією, яка ганьбить його честь і гідність.

Недостовірність інформації полягає в тому, що йому ніхто інструктаж по роботі на висоті не проводив і не показував жодних нарядів, не пропонував їх підписувати, такого наряду-допуску не існувало.

Вважає, що ОСОБА_4 виконав незаконне розпорядження свого керівника, можливо , ОСОБА_6 чи заступника генерального директора з економічної безпеки ТОВ «ЛКПФ» ОСОБА_5 , якому адресована пояснювальна записка.

Просив суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена у пояснювальній записці ОСОБА_4 від 02 вересня 2021 року; зобов`язати відповідача ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію викладену у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року, виклавши письмову заяву на адресу роботодавцю генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно паперова фабрика» ОСОБА_7 зі змістом, який спростовує недостовірну інформацію, викладену у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року в абзацах другому і третьому, які стосуються позивача ОСОБА_1 . Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно паперова фабрика» прийняти службову записку ОСОБА_4 з спростуванням недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 та оголосити її на загальних зборах працівників товариства не пізніше, як протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду по даній справі. Стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, не виконав обов`язку щодо всебічного розгляду справи,безпідставно застосував практику Верховного Суду,зокрема, постанову від 29.04.2021 у справі № 753/21884/17, послався на скасоване судове рішення, не витребував доказів з метою всебічного встановлення обставин справи та позбавив позивача права бути присутнім в судовому засіданні, видаливши його з залу суду.

Представник позивача ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно не розглянув клопотання позивача про витребування доказів та не надав належної правової оцінки поданим доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТзОВ «Луцька картонно паперова фабрика» просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що пояснювальна записка ОСОБА_4 була предметом дослідження суду у справі № 1651/927/22 , була підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, що перевірялось судом при розгляді справи № 1651/927/22 і надано відповідну правову оцінку. Позивач не надав суду доказів про поширення ТзОВ «Луцька картонно паперова фабрика» недостовірної інформації відносно позивача.

Відповідач ОСОБА_4 заперечує доводи апеляційної скарги,зазначає, що викладені в пояснювальній записці пояснення викладені під час внутрішнього розслідування питання щодо виконання ОСОБА_1 покладених на нього трудових обов`язків та притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, була доказом у справі № 1651/927/22, а тому не підлягає повторній оцінці.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

З пояснювальної записки слюсаря КВПА ТзОВ «ЛКПФ» ОСОБА_4 від 02 вересня 2021 року, наданої заступнику генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_5 , вбачається, що 25.08.2021 на ранковій нараді в кабінеті начальника служби КВПА ОСОБА_4 отримав від начальника служби ОСОБА_6 завдання на ревізійні роботи пневматичної частини на гофро дільниці та допомогти ОСОБА_1 покласти кабель на котельній дільниці. Під час наради отримав інструктаж по роботі на висоті, про що поставив підпис в наряді допуску, ОСОБА_1 проігнорував. Впродовж дня ОСОБА_4 займався ревізією пневмосистеми, оформленням дефектних актів. ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за допомогою не звертався.

Також судом встановлено, що на підставі вказаної вище пояснювальної записки ОСОБА_1 була винесена догана згідно з наказом від 13.09.2021 № 5-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності.

Разом з цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається така інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», у межах яких відповідачем видано наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, якому передувало написання ОСОБА_4 пояснювальної записки.

Тобто, інформація, спростування якої вимагає позивач, стосується трудової діяльності, а викладена в пояснювальній записці ОСОБА_4 інформація пов`язана з процедурою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, й з точки зору сприймання ОСОБА_4 цих подій і поширеної відповідачем інформації (винесення наказу) - є вчинення дій правомочною посадовою особою, якій згідно ч.1 ст. 14-1 КЗпП України надано право щодо застосування дисциплінарного стягнення, тому не є її розповсюдженням.

Окрім того, дії сторін як учасників трудових відносин, не може бути засуджено, оскільки кожна із них діяла в межах наділеного КЗпП України права: відповідача - ТзОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» - права на притягнення працівника до дисципліраної відповідальності, відповідача ОСОБА_4 - надати пояснення у зв"язку із запитом роботодавця, а позивача - права на оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Правовідносини , які склались у ході написання пояснювіальної записки, її прийняття роботодавцем, мають природу прав та обов`язків працівників та роботодавця, й ці дії жодним чином не можуть порушувати честь, гідність та ділову репутацію позивача, як учасника трудових відносин.

Позивач, звернувшись до суду із позовом до суду про оскарження наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності скористався правом на оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення, за наслідками розгляду якого суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив, при цьому предметом дослідження суду, була в тому числі, і згадана пояснювальна записка, тому правових підстав для звернення до суду з даним позовом не має.

Вказана вимога по суті означає вимогу повторної судової оцінки наданих судом доказів у раніше розглянутій справі - визнання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності незаконним та його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрунтованим.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно визначився з відсутністю юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на не встановлення судом порушень прав позивача, суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог про зобов"язання відпоідача ТзОВ "Луцька картонно-паперова фабрика" прийняти нову пояснювальну запискку із спростуванням та оголосити на загальних зборах. тот в зв"язку із відсутністю підстав для спростування інформації, відсуктні підстави і для покладення зазначеного обов"язку на відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг позивача та його представника про те, що суд послався на рішення Луцького міськрайонного суду від 31.05.2022 у справі №161/927/22 за позовом ОСОБА_1 до Луцької картонно-паперової фабрики про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення з роботи, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,яке скасоване, апеляційний суд виходить з такого.

З мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що посилання суду на текст цього рішення зроблено в контексті мотивації доводів позивача щодо законності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Апеляційним судом встановлено, що у мотивувальній частині постанови Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, яка ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 31.05.2022 року у справі №161/927/22, зазначено про зміну рішення в частині визначення дати звільнення позивача. Резолютивна частина постанови містить вказівку про скасування рішення суду та часткове задоволення позовних вимог зміну дати звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька картонно-паперова фабрика" відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 1 грудня 2021 року на 8 грудня 2021 року.

В іншій частині позову - про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Оскільки апеляційним судом у справі №161/927/22 не встановлено обставин для визнання оскаржених наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконними, тобто, встановлено відповідність закону оскаржених наказів, посилання суду на рішення у справі № 161/927/22 не впливає на правильність висновків про відмовуу задоволенні позовних вимог у даній справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд вийшов за межі позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, з яких вбачається, що суд розглянув справу у межах позовних вимог.

Аргументи позивача про неправильну правову оцінку його доводів щодо поширення відносно нього неправдивої інформації шляхом викладення її в доповідній записці ОСОБА_4 , шляхом передачі хоча б одній особі - ОСОБА_5 , ґрунтуються на помилковому розумінні юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації , відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач покликається про порушення його прав у зв`язку із видаленням його із залу засідань, що підтверджується технічним записом та протоколом судового засідання від 08.01.2024.

Апеляцйним судом встановлено, що в судових засіданнях у суді першої інстанції брав участь представник позивача ОСОБА_2 .

У даному судовому засіданні апеляційним судом забезпечено позивачеві право надати усі пояснення судові, задати запитання, заслухано клопотання позивача та представника, які задоволені судом.

У поданих апеляційних скаргах позивач та його представник зазначають як підставу для скасування рішення суду ту обставину, що суд першої інстанції не витребував та не дослідив наряду-допуску, про що клопотав позивач .

Зокрема, апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 , з метою повного та всебічного розгляду справи витребувано у відповідача журнал видачі нарядів або журнал допуску нарядів за друге півріччя 2021 року.

На вимогу суду надано та досліджено у даному судовому засіданні журнал обліку робіт за нарядами і розпорядженнями, у якому пронумеровано, прошито і скріплено печаткою 25 аркушів, під номером 5 зроблено запис від 25.08.2021, в якому зазначено місце і назва роботи, а в графі щодо членів бригади указано прізвища « ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ». Встановлені обставини не слугують підставою для висновку про обгрунтованість позовних вимог, оскільки за своїм змістом є інформацією про відповідні виробничі дії.

Доводи апеляційної скарги позивача про ненадання відповідачам відповіді ОСОБА_1 на відзив від 29.07.2022 не ґрунтується на вимогах частини 3 статті 179, пункту 2 частини 5 статті 178 ЦПК України, із змісту яких вбачається, що відповідь на відзив надсилається іншим учасникам справи особою, яка його подала, а не судом.

Інші доводи апеляційної скарги позивача та його представника зводяться до цитування норм матеріального права, їх тлумачення позивачем, незгоди з оцінкою доказів судом та заперечення процесуальних дій головуючого судді, що є суб`єктивною оцінкою позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Ураховуючи вище викладене апеляційний суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов висновку, що відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: