Провадження № 2/202/1066/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2023 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з цим позовом до відповідача.

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 року матеріали цивільної справи №204/11379/23 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії передано за підсудністю до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районого суду м.Дніпропетровська від 12.10.2023 року прийнято позовну заяву КП «Теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.08.2014 року між Міським копунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» та ОСОБА_1 було укладено Договір №020833 про постачання теплової енергії.

Зазначений договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 18.08.2017 року, однак відповідно до п.11.4 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору, енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію і потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержувану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно п.5.2 Договору, облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 або розрахунковим способом. Так, позивачем фіксувались показання приладу обліку, що підтверджується копіями Актів використання теплової енергії та Довідкою про загальне споживання теплової енергії.

Власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідальним за Договором є саме відповідач згідно Договору дарування нежитлового приміщення від 06.08.2014 року.

Згідно договору послуги з постачання теплової енергії за даною адресою споживання надавало Комунальне підприємство «Дніпровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради. Однак, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №28/12 від 27.07.2016 року «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровській міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго об`єктів і мереж теплопостачання», акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП «Теплоенерго» отримало від КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» засоби для теплопостачання приміщень відповідача.

На підставі зазначеного, відповідачу було запропоновано укласти Додаткову угоду до Договору, предметом якої є зміна енергопостачальної організації та внесення відповідних змін до основного договору в частині його сторін та їх реквізитів. Повідомлення про зміну енергопостачальної організації, Додаткову угоду а також два примірники Акту звіряння взаємних розрахунків було направлено на електронну адресу відповідача 17.10.2016 року. Однак, на час звернення до суду Додаткова угода до Договору відповідачем не підписана та на адресу позивача не повернута. Проте, відповідно п.3.4 Додаткової угоди, у разі неотримання новою енергопостачальною організацією підписаної угоди або обґрунтованих заперечень в її підписанні на протязі 30 днів з дня її отримання, Додаткова угода вважається погодженою.

В свою чергу, відповідно до положень Додаткової угоди, КП «Теплоенерго» є новою енергопостачальною організацією та набуває прав і обов`язків, належних енергопостачальній організації за основним Договором, укладеним зі споживачем і стає стороною за основним договором.

Згідно п.7.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується Акт здачі-приймання теплової енергії та відповідний розрахунковий період.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації.

Таким чином, граничними датами для виконання помісячних зобов`язань, а також датами їх порушення є: за листопад 2019 року - рахунок та Акт вручені 12.12.2019 року, гранична дата для оплати 17.12.2019 року, порушення починається з 18.12.2019 року; за грудень 2019 року - рахунок та Акт вручені 09.01.2020 року, гранична дата для оплати 14.01.2020 року, порушення починається з 15.01.2020 року; за січень 2020 року - рахунок та Акт вручені 11.02.2020 року, гранична дата для оплати 16.02.2020 року, порушення починається з 17.02.2020 року; за лютий 2020 року - рахунок та Акт вручені 06.03.2020 року, гранична дата для оплати 11.03.2020 року, порушення починається з 12.03.2020 року; за березень 2020 року - рахунок та Акт вручені 07.04.2020 року, гранична дата для оплати 12.04.2020 року, порушення починається з 13.04.2020 року; за квітень 2020 року - рахунок та Акт вручені 12.05.2020 року, гранична дата для оплати 17.05.2020 року, порушення починається з 18.05.2020 року; за листопад 2020 року - рахунок та Акт вручені 08.12.2020 року, гранична дата для оплати 13.12.2020 року, порушення починається з 14.12.2020 року; за грудень 2020 року - рахунок та Акт вручені 12.01.2021 року, гранична дата для оплати 17.01.2021 року, порушення починається з 18.01.2021 року; за січень 2021 року - рахунок та Акт вручені 10.02.2021 року, гранична дата для оплати 15.02.2021 року, порушення починається з 16.02.2021 року; за лютий 2021 року - рахунок та Акт вручені 05.03.2021 року, гранична дата для оплати 10.03.2021 року, порушення починається з 11.03.2021 року; за березень 2021 року - рахунок та Акт вручені 08.04.2021 року, гранична дата для оплати 13.04.2021 року, порушення починається з 14.04.2021 року; за квітень 2021 року рахунок та Акт вручені 11.05.2021 року, гранична дата для оплати 16.05.2021 року, порушення починається з 17.05.2021 року; за листопад 2021 року - рахунок та Акт вручені 08.12.2021 року, гранична дата для оплати 13.12.2021 року, порушення починається з 14.12.2021 року; за грудень 2021 року - рахунок та Акт вручені 12.01.2022 року, гранична дата для оплати 17.01.2022 року, порушення починається з 18.01.2022 року; за січень 2022 року - рахунок та Акт вручені 10.02.2022 року, гранична дата для оплати 15.02.2022 року, порушення починається з 16.02.2022 року; за лютий 2022 року - рахунок та Акт вручені 09.03.2022 року, гранична дата для оплати 14.03.2022 року, порушення починається з 15.03.2022 року; за березень 2022 року - рахунок та Акт вручені 12.04.2022 року, гранична дата для оплати 17.04.2022 року, порушення починається з 18.04.2022 року; за листопад 2022 року - рахунок та Акт вручені 09.12.2022 року, гранична дата для оплати 14.12.2022 року, порушення починається з 15.12.2022 року; за грудень 2022 року - рахунок та Акт вручені 06.01.2023 року, гранична дата для оплати 11.01.2023 року, порушення починається з 12.01.2023 року; за січень 2023 року - рахунок та Акт вручені 08.02.2023 року, гранична дата для оплати 13.02.2023 року, порушення починається з 14.02.2023 року; за лютий 2023 року - рахунок та Акт вручені 07.03.2023 року, гранична дата для оплати 12.03.2023 року, порушення починається з 13.03.2023 року; за березень 2023 року - рахунок та Акт вручені 04.04.2023 року, гранична дата для оплати 09.04.2023 року, порушення починається з 10.04.2023 року.

Строк виконання вищенаведених помісячних зобов`язань, що випливають на підставі спірного договору, є таким, що настав.

25.04.2023 року ОСОБА_1 було направлено Акт звіряння взаємних розрахунків, що підтверджується копією опису-вкладення у цінний лист та фіскального чеку «Укрпошта». Заперечень щодо відомостей, викладених в Акті звіряння взаємних розрахунків від відповідача не надходило.

В позовній заяві позивач посилається на ст.550 ЦК України та зазначає, що відповідно до п.8.2.3 Договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня у розмірі 1% але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 136183 грн. 91 коп., з яких: заборгованість за теплопостачання в сумі 85299,25 грн.; 3% річних в сумі 2944,04 грн. та інфляційні втрати в сумі 16234,62 грн.; пеню в сумі 30811,09 грн., а також судові витрати у розмірі 2684,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, розглянувши подані суду документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2014 року між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» та ОСОБА_1 було укладено Договір №020833 про постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , котре на підставі Договору дарування нежитлового приміщення від 06.08.2014 року належить відповідачеві (а.с.17-18). Отже, відповідач є абонентом позивача та має особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначений договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 18.08.2017 року, однак відповідно до п.11.4 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 склалися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач користувався даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлявся від них.

На виконання умов договору, енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію і потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержувану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно рішення Дніпропетровської міської ради №28/12 від 27.07.2016 року «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровській міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго об`єктів і мереж теплопостачання», акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, КП «Теплоенерго» отримало від КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» засоби для теплопостачання приміщень відповідача.

Судом також встановлено, що згідно розгорнутого розрахунку суми позову, розрахунку суми інфляційних збитків та розрахунку суми пені, заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Теплоенерго» становить 136183 грн. 91 коп., з яких: заборгованість за теплопостачання за період з листопада 2019 року до березня 2023 року в сумі 85299,25 грн.; 3% річних за період з листопада 2019 року до березня 2023 року в сумі 2944,04 грн. та інфляційні втрати за період з 18.12.2019 року до 19.06.2023 року в сумі 16234,62 грн.; пеню за період з листопада 2019 року по березень 2023 року в сумі 30811,09 грн. (а.с. 124, 125-128, 129).

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилаюєся, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

В порушення ст. ст. 67, 68 ЖК України відповідач ОСОБА_1 не здійснював оплату за надану позивачем теплову енергію та має заборгованість перед позитвачем, котра відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 85299,25 грн.

Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, за відсутності доказів на спростування таких обставин і недоведеність зворотного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надану їй позивачем теплову енергію в розмірі 85299,25 гривень.

Щодо решти заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розрахунок розміру інфляційних нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 - (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується.

3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів /100.

Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені на заборгованість, яка виникла виключно до 24 лютого 2022 року.

Відповідачу надавались послуги з теплопостачання, але він не в повному об`ємі вносив плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочив виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилася заборгованість за постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 18.12.2019 року до 19.06.2023 року.

Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржникам нараховано за період з 18.12.2019 року до 19.06.2023 року інфляційні втрати в сумі 16234,62 грн. та 3% річних у сумі 2944,04 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 205/1460/15-ц, провадження № 61-13198св19.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з листопада 2019 року по березень 2023 року в сумі 30811,09 грн. суд зазначає наступне.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживач оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно ст. 550 ЦК України передбачено право кредитора га стягнення неустойки з боржника у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порішення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, згідно п.8.2.3 Договору №020833 про постачання теплової енергії від 18.08.2014 року, в разі несвоєчасної сплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочки (а.с. 14 -15).

У зв`язку з наведеним, за період з листопада 2019 року по березень 2023 року ОСОБА_1 нараховано пеню в розмірі 30811,09 грн., котра також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 129).

Враховуючи викладене, розгорнутий розрахунок суми позову, розрахунок суми інфляційних збитків та розрахунок суми пені, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За звернення до суду з позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2684 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» (, 49091, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29) заборгованість у розмірі 136183 (сто тридцять шість тисяч сто вісімдесят три) грн. 91 коп., з яких: заборгованість за теплопостачання за період з листопада 2019 року до березня 2023 року в сумі 85299,25 грн.; 3% річних за період з листопада 2019 року до березня 2023 року в сумі 2944,04 грн. та інфляційні втрати за період з 18.12.2019 року до 19.06.2023 року в сумі 16234,62 грн.; пеню за період з листопада 2019 року по березень 2023 року в сумі 30811,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» судові витрати по справі в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.